ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/10389/20                                                         Суддя суду 1 інстанції: Божко В.В.
Провадження № 33/818/173/21

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 квітня 2021 року                                                        м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Савенко М.Є., розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2020, -
ВСТАНОВИВ :
Цією постановою 
ОСОБА_1 ,     ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 3 655 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420 грн. 40 коп. 
Як зазначено в постанові суду першої інстанції, 19.06.2020 ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби та в умовах особливого періоду, був виявлений на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) в нетверезому стані.
Не погодившись з постановою районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та звільнити його від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушенням норм процесуального права судом першої інстанції.
ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом направлення повісток на адресу, яка зазначена в апеляційній скарзі, до апеляційного суду не з`явився, що в силу вимог ст. 294 КУпАП не є перепоною для апеляційного розгляду.
Європейський суд з прав людини в своїх рішенням, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. 
В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Таким чином ОСОБА_1 не позбавлений був обов`язку цікавитись щодо того, на якому етапі розгляду перебуває справа, отже нехтування ним своїми процесуальними обов`язками об`єктивними причинами не обумовлено, а тому апеляційний суд вважає такі дії позицією захисту направленою на уникнення від відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Більш того, відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про дане провадження апелянт без сумніву знав, а тому вказані причини пропуску строку не можна однозначно вважати як поважні.
Вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
ОСОБА_1 призначено заступником оперативного чергового відділення бойового управління, (а.с. 3), отже, останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.
Положеннями ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці зобов`язані свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець має додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 особливий період розпочався з 17 березня 2014 року.
Відповідно до преамбули Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551 (далі за текстом - Статут) усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Ст. 1 Статуту передбачає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Ст. 16 Статуту встановлює, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачена зокрема за перебування у стані алкогольного сп`яніння на території військової частини військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, вчинене в умовах особливого періоду.
Відповідно до виписки №314 із медичної карти амбулаторного хворого, виданої КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер», 19.06.2020 о 15.15 год. проведено медичний огляд ОСОБА_2 та за результатами лабораторного встановлено алкогольне сп`яніння з результатом 2,47 проміле. (а. с. 2)
Розглянувши адміністративну справу, суддя районного суду обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП України, а саме перебування на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.
Вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні повністю підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені у ході судового розгляду, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення НГ№6561 від 25.06.20020 року, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» №314 від 19.06.2020 року, згідно до якого ОСОБА_1 на час огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат якого 2, 47 проміле.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП є необґрунтованими, оскільки перебування військовослужбовця в стані алкогольного сп`яніння на території військової частини в умовах особливого періоду є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Змістовний аналіз структури правової норми ч. 3 ст. 172-20 КУпАП вказує на те, що дана правова норма встановлює пряму диспозицію (в даному провадженні перебування на території військової частини в умовах особливого періоду в стані алкогольного сп`яніння), за яку прямо передбачено адміністративну відповідальність - накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу або арешт з утримання на гауптвахті.
Між тим, відповідно судової постанови, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. в доход держави.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Однак, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, між іншим, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків;.
Судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_1  є військовослужбовцем, що підтверджується фотокопією посвідчення(а.с.3).
За таких умов, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2020 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП змінити.
Виключити з резолютивної частини постанови суду обов`язок по стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судового збору в розмірі 420 грн. 40 копійок в доход держави.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського 
апеляційного суду                                                                М.Є. Савенко