ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року	Львів	Справа № 460/2978/20 пров. № А/857/7166/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                Волошин  М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 24 грудня 2020 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Друзенко Н.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області   про  визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

                                                ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо визнання протиправними дій Головною управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати з 27.07.2005 по 15.09.2010 та з 23.07.2011 пенсії по інвалідності, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірах, які передбачені статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991; зобов`язання Головною управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок та виплатити за період з 27.07.2005 по 15.09.2010 та з 23.07.2011 пенсію по інвалідності, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірах, які передбачені статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991; зобов`язання відповідача нарахувати позивачу компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати позивачу належної державної та додаткової пенсії, а також підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, ший проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, які були нараховані відповідно до постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від '.1.04.2011 по справі №2-а-1522/1 1 та постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 14.03.2012 по справі №1702/11030/1 1. однак своєчасно не виплачені.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що є пенсіонером за віком, що перебуває на обліку у відповідача, та має право на доплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991. При цьому, позивач отримував основну державну пенсію по інвалідності та щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі значно нижчому, ніж той. який передбачений у статтях 50. 54 Закону №796-ХІІ у редакції, яка діяла на момент виникнення права на отримання пенсії. З огляду на те, що відповідач в добровільному порядку відмовився провести відповідні донарахування пенсійних виплат, просить покласти на нього такий обов`язок в судовому порядку. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням термінів їх виплати він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою пенсії на підставі судових рішень. Позивач просив нарахувати компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, однак, відповідач відмовився нарахувати та виплатити вказану компенсацію. Просив позов задоволити.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 в періодах з 27.07.2005 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 15.09.2010 та з 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсії по інвалідності, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, не в тих розмірах, які передбачені статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 27.07.2005 по 31.12.2007, з урахуванням раніше виплачених сум, державну пенсію по другій групі інвалідності згідно із частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком (виходячи з розміру визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком (виходячи з розміру визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 22.05.2008 по 15.09.2010 та з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням раніше виплачених сум, державну пенсію по третій групі інвалідності згідно із частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - у розмірі шести мінімальних пенсій за віком (виходячи з розміру визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком (виходячи з розміру визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність). Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, викладену в листі від 25.03.2020 № 4331-4403/І-02/8-1700/20. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, донарахованої на виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.04.2011, за період з 16 вересня 2010 року по день фактичної виплати на суму пенсії 26512,10 грн. та постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 14.03.2012 по справі №1702/11030/11 по день фактичної виплати на суму пенсії 7102,87 грн. В частині позовних вимог, що стосуються зобов`язання нараховувати та виплачувати пенсію по інвалідності, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах визначених статтями 50, 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28.02.1991, за період з 01.01.2008 по 21.05.2008, з 23.07.2011 по 31.12.2013 та починаючи з 03.08.2014 і без обмеження кінцевим терміном відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що закони про Державний бюджет України на 2005-2010 роки наділяли Кабінет Міністрів України правом встановлювати розмір соціальних виплат (гарантій), що обчислюються з розміру прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим нарахування та виплата позивачу додаткової та державної пенсій, передбачених відповідно статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 22 травня 2008 року здійснювалися в розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996, №530 від 28.05.2008 та №654 від 16.07.2008. В подальшому Кабінетом Міністрів України прийняті постанови «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» №745 від 06.07.2011 та «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №1210 від 23.11.2011. Вказані постанови Уряду були чинними й підлягали застосуванню. Відтак, на переконання відповідача, позивачу правомірно виплачувалася основна державна пенсію по інвалідності та щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірах, визначених Урядом. Також відповідач вказує, що на виконання судових рішень перерахунок пенсії позивача проведено у повному обсязі і пенсійний орган не є належним відповідачем у справі. Вказував, що виплата коштів по рішенню суду носить разовий характер та не підпадає під дію Закону України "Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" і така компенсація є видом цивільно-правової відповідальності. Поряд з цим, зазначав, що позивач фактично повторно хоче отримати виплачені кошти у вигляді компенсаційної виплати. Крім того, відповідач вказував, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду з позовом. Крім того, відповідач вказував, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду з позовом. 
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії), з 22.07.2005 по 31.12.2007 мав другу групу інвалідності, з 01.01.2008 має третю гпупу інвалідності по захворюванню, яке пов`язане з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 19 вересня 2016 року.
Позивач перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України та отримував підвищення до пенсії, як непрацюючий пенсіонер, основну державну пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статей, 50 та 54 Закону №796-ХІІ, але в розмірах визначених постановою КМУ №1210.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.04.2011 по справі №2-а-1522/11 яка набрала законної сили 07.10.2011 зобов`язано управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію згідно ст.ст. 50, 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” починаючи з 16 вересня 2010 року по 11 квітня 2011 року, виходячи із розрахунку 6 (шести) розмірів мінімальної пенсії за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, починаючи з 16 вересня 2010 по 11 квітня 2011 року в розмірі 50% встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу з урахуванням фактично виплачених сум та зміни прожиткового мінімуму.
На виконання судового рішення, згідно з розпорядженням №132022 відповідачем 14.09.2011 проведено відповідний перерахунок пенсії позивача та нараховано до виплати 26512.10 грн.
Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 14.03.2012 по справі №1702/11030/11. яка набрала законної сили 23.10.2012 зобов`язано управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” починаючи з 29 травня 2011 по 22 липня 2011 року виходячи із розрахунку 6 (шести) розмірів мінімальної пенсії за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством починаючи з 29 травня 2011 по 22 липня 2011 року з урахуванням фактично виплачених сум та зміни прожиткового мінімуму.
На виконання судового рішення, згідно з розпорядженням №132022 відповідачем 09,04.2013 проведено відповідний перерахунок пенсії позивача та нараховано до виплати 7102,87 грн.

Відтак позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно постановами Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.04.2011 по справі №2-а-1522/11 та від 14.03.2012 по справі № 1702/11030/11.
Листом від 25.03.2020 № 4331-4403/1-02/8-1700/20 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати компенсації. Свою позицію відповідач обґрунтував тим. що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, в період з 01.01.2014 по 02.08.2014 орган пенсійного фонду повинен був нараховувати та виплачувати доплату до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, основну державну пенсію по інвалідності та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до певної категорії в розмірах, визначених статтями 39, 50 та 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28.02.1991, а не Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України “Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №1210 від 23.11.2011
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх  невірними та такими, що  не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Судом встановлено, що звертаючись до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, позивач вже знав, що розмір його пенсії обчислювався та виплачувався відповідачем відповідно до Порядку № 1210. 
Однак з адміністративним позовом про здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 звернувся лише в квітні 2020 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що отримання позивачем листа відповідача від 25.03.2020 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права.
Відповідно до ч. 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.
Відтак, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що  метою встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами є дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може обмежувати строк звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 по справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, які виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Позаяк пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи не встановлено, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України та залишення адміністративного позову ОСОБА_2 без розгляду.

Застосування до спірних правовідносин положень статей 122, 123 КАС України узгоджується з правовою позицією, що висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 по справі №510/1286/16-а та Верховним Судом у постанові від 31.03.2021 по справі №240/12017/19.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України є підставними та обґрунтованими.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:                    

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року по справі №460/2978/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 12.05.2021