П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9416/20	

Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
додаткове рішення суду першої інстанції
прийнято в м. Одеса, 02.12.2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                                       Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2020/00393 від 18.08.2020 року; визнання протиправним та скасування рішення від 18.08.2020 року № UA500020/2020/000096/2,-

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року Товариство  обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» (надалі – ТОВ «Мастерпласт Україна», позивач) звернулось до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2020/00393 від 18.08.2020 року; визнання протиправним та скасування рішення від 18.08.2020 року № UA500020/2020/000096/2.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» задоволено.
Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби № UA500020/2020/00393 від 18.08.2020 року визнати протиправною та скасовано.
Рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості №UA500020/2020/000096/2 від 18.08.2020 року визнано протиправним та скасовано.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43333459 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» (код ЄДРПОУ 33438138) понесені судові витрати у розмірі 4204,00 (чотири тисячі двісті чотири) гривні.
25 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат.
В обґрунтування вищевказаної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» вказало, що при ухваленні рішення, судом не було вирішено питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 гривень та витрат пов`язаних із залученням перекладача у розмірі 8787,90 гривень, які належать до судових витрат понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи.
02.12.2020 року Одеським окружним адміністративним судом ухвалено додаткове рішення по даній справі, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» про ухвалення додаткового рішення по адміністративній справі №420/9416/20 задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43333459) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» (код ЄДРПОУ 33438138) понесені судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень.
Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, вважаючи наявними підстави для повного задоволення заявлених до відшкодування витрат ТОВ «Мастерпласт Україна» звернулось до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 252 КАС України передбачено можливість суду, що ухвалив судове рішення, за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Ухвалюючи додаткове судове рішення у даній справі, у відповідності до вимог вказаної вище норми за заявою ТОВ «Мастерпласт Україна» та стягуючи на користь позивача судові витрати, суд першої інстанції зазначив, що наявні у матеріалах справи договір про надання правової допомоги, додаткова угода, акт приймання-передачі виконаних робіт та платіжне доручення про сплату не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (написання та подання позовної заяви до суду на 9-ти аркушах 8 годин), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, є необхідність зменшення розміру витрат на надання правничої допомоги та стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
З приводу понесених Товариством судових витрат на залучення перекладача, суд першої інстанції вказав, що витрати, пов`язані з перекладом документів не підлягають віднесенню до витрат, які передбачені п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС України, оскільки вказана норма стосується витрат, пов`язаних із залученням перекладачів, тобто вчинення судом дій, направлених на забезпечення послуг перекладача у судових засіданнях та не розповсюджується на випадки використання послуг перекладача у позасудовому порядку.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Вимогами ч. 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 4, 5 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В свою чергу, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року справа №826/856/18.
Адвокатська діяльність, у відповідності до вимог ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» №5076-VI від 05 липня 2012 року (надалі - Закон України №5076-VI), здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України № 5076-VI).
Відповідно до ст. 30 Закону України № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
При цьому, для відшкодування за рахунок відповідача усієї погодженої сторонами суми гонорару, на переконання колегії суддів, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI.
Водночас, як вірно зауважував суд першої інстанції, у разі відсутності у тексті договору таких (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, у залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Виходячи з наведеного, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Апеляційний суд зазначає, що у пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Аналізом змісту рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Баришевський проти України» від 26.02.2015, заява № 71660/11 (п.95), «Гімайдуліна та інші проти України від 10.12.2009 року ( п.п.34-36) , «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, заява 72277/01 (п.80), «Меріт проти України» від 30.03.2004 року (п.88), Суд слідує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Як передбачено ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Як свідчать матеріали справи, Товариством зазначалось про те, що ним були понесені витрати пов`язані із розглядом даної справи у розмірі 15000,00 грн. на оплату правничої допомоги та 8787,90 гр. витрати пов`язані із залученням перекладача.
В підтвердження наявності підстав для стягнення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн. та судових витрат, пов`язаних із залученням перекладача, у розмірі 8787,9 грн. позивачем надано до суду наступні письмові докази:
договір про надання правової допомоги №30 від 25.08.2020р. укладений між ТОВ «Мастерпласт Україна» та Адвокатським об`єднанням «ЕДВАЙЗЕРС»; додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 25.08.2020р. №30 від 17.09.2020р.; рахунок фактура №45 від 26.08.2020р. про оплату 15000,00грн.; платіжне доручення №2412 від 26.08.2020р. про сплату 15000,00грн.; виписка з особового рахунку АО «Едвайзерс» за 31.08.2020р.; акт прийому передачі наданих послуг від 24.11.2020р.; рахунки на оплату №191 від 14.09.2020р. та № 183 від 08.09.2020р.; акт прийому-передачі № 191/09 від 14.09.2020р.; платіжні доручення № 2588 від 14.09.2020р. та № 2524 від 09.09.2020р.
Відповідно до поданої позивачем заяви, на супровід адміністративної справи №420/9416/20 адвокатським об`єднанням «ЕДВАЙЗЕРС» затрачено 10 годин: проведення консультації з клієнтом, погодження правової позиції 1 година; підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви 8 годин; підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду заяви про стягнення судових витрат 1 година (а.с.205).
Рахунок на оплату наданих послуг у розмірі 15000,00 гривень, було оплачено ТОВ «Мастерпласт Україна» 31 серпня 2020 року у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №2412 (а.с.209).
У підтвердження надання адвокатських послуг позивачем до суду було надано копію Акта приймання-передачі наданих послуг (а.с.210).
Колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції стосовно того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, позаяк наявні у матеріалах справи договір про надання правової допомоги, додаткова угода, акт приймання-передачі виконаних робіт та платіжне доручення про сплату не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (написання та подання позовної заяви до суду на 9-ти аркушах 8 годин), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру витрат на надання правничої допомоги та стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Правові висновки судів з даного приводу узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постанові від 02.10.2019р. по справі № 815/1479/18, додаткова постанові від 05.09.2019р. по справі № 826/841/17.
Стосовно витрат на залучення перекладача, понесених Товариством у ході судового розгляду даної справи, колегія суддів відмічає, що відповідно правових висновків Верховного Суду у справі №160/7049/19 від 31.03.2020 р., - переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції – відноситься до витрат, що пов`язані з розглядом справи, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.
Позивачем, як свідчать матеріали справи, на виконання ст.15 КАС України, з метою забезпечення рівності прав судового процесу за мовною ознакою та доведення свої позиції, замовлено переклад документів, поданих до суду разом з позовною заявою, у Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВТРЕЙД».
У підтвердження понесення судових витрати, пов`язані із залученням перекладача, у розмірі 8787,90 грн. надано акт прийому передачі наданих послуг; рахунки на оплату перекладу, акт прийому-передачі робіт та платіжні доручення про сплату за послуги перекладу у загальному розмірі 8787,90грн., про які зазначалось вище судом.
За наданими Товариством документами, ТОВ «ПАВТРЕЙД» здійснено переклад 13 (тринадцяти) документів з угорської, китайської та англійської мов на українську, а саме: інвойс № IN-EX20/01140 від 11.08.2020 року, розрахунок до інвойсу № IN-EX20/01140 від 17.08.2020 року, сертифікат страхування вантажу № 19-С534. 131-7 від 16.07.2020р., лист розпорядження від 19.05.2020 року, комерційний інвойс від 10.07.2020 р., коносамент № 4363-0177-006.017 від 17.07.2020 року, зважувальний сертифікат від 09.07.2020р., рахунок - фактура від 14.08.2020 року, митна декларація країни - відправлення №400320200000003482, митна декларація країни - відправлення № 400320200000003483, митна декларація країни - відправлення № 400320200000003484, пакувальний лист від 10.07.2020р., сертифікат про походження товару від 14.07.2020 року. Підпис перекладача засвідчений нотаріусом.
Згідно розрахунку послуг ТОВ «ПАВТРЕЙД»:
Послуги письмового перекладу з англійської мови -132 грн*11 сторінок = 1452 грн.
Послуги письмового перекладу з угорської мови на українську мову - 297 сторінок=3267 грн.
Послуги письмового перекладу з китайської мови на українську мову - 341* 6.9 =2352 грн.
Послуги посвідчення підпису перекладача нотаріусом -132 * 13 документів=2352.90грн.
Усього: 8 787 грн 90 коп (1452 грн+3267грн+2352грн+2352,90грн ).
Згідно платіжного доручення №2588 від 14.09.2020 року, №2524 від 09.09.2020 року, ТОВ «Мастерпласт Україна» було сплачено 8 787 грн 90 коп (вісім тисяч сімсот вісімдесят сім грн 90 коп).
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.03.2020 року по справі № 160/7049/19, однак, звертає увагу апелянта також й на ту обставину, що за викладеною у вказаній постанові правовою позицією Верховного Суду, склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має з`ясувати, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тощо.
До того ж, апеляційний суд зауважує, що згідно з ч.ч. 3, 6, 7 ст. 137 КАС України, спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).
У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.
Дослідивши матеріали справи в частині вирішення спірного питання згідно вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає заявлені позивачем до відшкодування витрати пов`язані із залученням перекладача у даній справі такими, що не відповідають вимогам ч. 6 ст.137 КАС України, є неспівмірними із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг), тощо.
Водночас, як свідчать матеріали справи, спірним питанням не є мова документів, які подавались під час митного оформлення, таким чином на думку колегії суддів, вказаний переклад документів, який було здійснено Товариством на власний розсуд на суму 8787,90 грн., не обов`язково має бути стягнутий на користь позивача у справі.
На думку судової колегії, суд попередньої інстанції цілком обґрунтовано критично оцінив віднесення відповідних витрат на залучення перекладача до витрат пов`язаних з перекладом документів та які мають бути віднесені до судових витрат на підставі пункту 5 частини 3 статті 132 КАС України, оскільки предмет доказування та встановлення обставин у даній адміністративній справі не потребував необхідності залучення перекладача, а здійснення перекладу документів позивачем було вчинено за власною ініціативою та на власний розсуд.
Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому судом враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року по справі № 420/9416/20 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.