Ухвала
Іменем України 
08 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 552/875/18
провадження № 51-4741 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу     ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2021 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2018 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань                  (далі – ЄРДР).
Ухвалою судді Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою         ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді від 20 лютого 2018 року через те, що ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Рішенням від 17 червня 2020 року № 4-р (ІІ) 2020 Конституційний Суд України за конституційною скаргою ОСОБА_4 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 3 статті 307 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
ОСОБА_4 , вважаючи зазначене рішення КСУ виключною обставиною, звернувся до Полтавського апеляційного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали судді Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року.
Суддя суду апеляційної інстанції ухвалою від 24 червня 2020 року відмовив у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за виключними обставинами ухвали судді Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року з тих підстав, що перегляд за виключними обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений.
Постановою Верховного Суду від 02 лютого 2021 року ухвалу судді Полтавського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження про перегляд за виключними обставинами ухвали судді Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року, скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За результатами нового апеляційного розгляду ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2021 року заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року за виключними обставинами розглянуто та залишено без задоволення.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду від 17 березня 2021 року. 
Обґрунтовує тим, що 17 червня 2020 року Конституційний Суд України (далі – КСУ) визнав такими, що є неконституційними, положення частини 3 статті 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення. 
 
На його думку, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 листопада     2020 року не врахувала і не надала правову оцінку застосуванню рішення КСУ, ухваленого за його конституційною скаргою, в світлі правових позицій Європейського суду з прав людини.
 
Також, вважає, що оскільки процес оскарження в його справі не припинився, то правовідносини тривають, а тому в цьому провадженні підлягає до застосуванню вказане рішення КСУ. 
 
До того ж, звертає увагу на те, що рішення КСУ від 17 червня 2021 року було ухвалено саме на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року, постановленої в зазначеному кримінальному провадженні.
З огляду на вказане ОСОБА_4 вважає, що апеляційний суд безпідставно залишив без задоволення його заяву про перегляд ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року за виключними обставинами.
Крім того, скаржник заявляє клопотання про передачу цієї касаційної скарги на розгляд Великої Палати.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 459 КПКвиключною обставиною визнається встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року               № 4-р (ІІ)/2020, ухваленого за конституційною скаргою ОСОБА_4 , визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення положення частини 3 статті 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії судового рішення, апеляційний суд      17 березня 2021 року заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року за виключними обставинами залишив без задоволення.
Так, суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 , врахував, що ухвалу суду апеляційної інстанції, про перегляд якої за виключними обставинами звернувся до апеляційного суду ОСОБА_4 , постановлено 27 лютого 2018 року і на момент її прийняття суд апеляційної інстанції застосував чинні            норми  КПК.
При цьому, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що рішення Другого сенату КСУ № 4-р (ІІ)/2020 щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень частини 3 статті 307, частини 3 статті 309КПК, яке ОСОБА_4 вважав виключною обставиною, ухвалено 17 червня 2020 року. Тобто, на момент ухвалення вказаного рішення Конституційним Судом України кримінально-процесуальні відносини у зазначеному провадженні вже припинилися.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що дія рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення, а тому обставини, на які посилався ОСОБА_4 , з урахуванням рішення Другого сенату Конституційного Суду України      від 17 червня 2020 року № 4-р (ІІ)/2020, не є виключними обставинами.
З таким висновком апеляційного суду погоджується і колегія суддів з огляду на таке.
Так, у своєму рішенні від 15 лютого 2021 року об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновків, що оскарженню в апеляційному порядку підлягають ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, які постановлені після визнання неконституційними положень частини 3 статті 307 КПК, тобто з 17 червня 2020 року. 
Якщо така ухвала слідчого судді постановлена до 17 червня 2020 року і на час ухвалення Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 17  червня                  2020 року №  4-р(ІІ)/2020 та набрання ним чинності ще не закінчився встановлений у пункті 3 частини 2 та частини 3 статті 395 КПК строк апеляційного оскарження певною особою ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, то в такої особи виникає право апеляційного оскарження вказаної ухвали слідчого судді.
Разом з цим, ОСОБА_4 вже скористався своїм правом на оскарження такої ухвали і за результатами розгляду його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції постановив рішення від 27 лютого 2018 року, яким відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Повторне звернення ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції було розглянуто з  урахуванням Рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 17  червня         2020 року №  4-р(ІІ)/2020 року, при цьому в оскаржуваному рішенні апеляційний суд зазначив, що ухвалу суду апеляційної інстанції, про перегляд якої за виключними обставинами звернувся до апеляційного суду ОСОБА_4 , постановлено 27 лютого 2018 року, тобто до ухвалення рішення КСУ.
Отже, враховуючи висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року, ОСОБА_5 скористався своїм правом на оскарження ухвали слідчого судді від 20 лютого 2018 року, а тому рішення КСУ від 17 червня 2020 року не має вплив на ці правовідносини, які закінчилися.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційний суд правомірно залишив без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року за виключними обставинами.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК.
Отже, з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданої до неї копії судового рішення, Суд не вбачає підстав для її задоволення.
Щодо заявленого ОСОБА_4 клопотання про передачу цієї скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Так, законодавцем визначені підстави і порядок передачі кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної або Великої Палати Верховного Суду у статтях 434-1, 434-2 КПК , тобто віднесені до стадії касаційного розгляду.
Відповідно до вимог частини 5 статті 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. 
Водночас прийняття рішення про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду  на стадії розгляду, у порядку статті 428 КПК,  питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження є завчасним.
Таким чином, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , колегія суддів не вбачає підстав для передачі скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
На підставі наведеного, керуючись пунктом 2частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_4 ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                              ОСОБА_3