УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/2113/19 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С. 
Категорія 53 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого  судді         Коломієць О.С.
суддів                                Талько О.Ю, Миніч Т.І                                 
з участю секретаря
судового засідання           Дяченко Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 296/2113/19 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача – Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2020 року, яке ухвалено суддею Рожковою О.С. м. Житомир
в с т а н о в и в:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 179 835 грн. 22 коп. матеріальної шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди, які заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.10.2018 о 20 год. 00 хв. відповідач, керуючи автомобілем MercedesBenz A 160 д.н. НОМЕР_1 в м. Житомирі по провулку 5-му Кривий Брід, 2 в стані алкогольного сп`яніння, здійснив наїзд на транспортний засіб FiatScudo, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу, що стояв по ходу його руху.  Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 28.11.2018 винним у скоєнні ДТП визнано відповідача. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яка виплатила позивачу страхове відшкодування на суму 18 802,94 грн. Вважає, що відповідач як винуватець дорожньо-транспортної пригоди, має відшкодувати йому залишок матеріального збитку в розмірі 179 835,22 грн, яка дорівнює різниці між повною вартістю заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 198 438,16 грн. та страховою виплатою, яку сплачено страховиком відповідача у розмірі 18 802,94 грн. Крім того вказував на те, що у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою він зазнав моральних страждань через пошкодження належного йому автомобіля, який за браком коштів не відремонтований. Зазначає, що через неправомірні дії відповідача змінився його нормальний спосіб життя, оскільки тепер на організацію свого способу життя він змушений витрачати додаткові зусилля.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 61325 грн 56 коп. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  просить скасувати оскаржуване рішення у даній частині та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що поза увагою суду залишився той факт, що його відповідальність за шкоду завдану майну потерпілого була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ліміт страхової відповідальності за завдану майнову шкоду було встановлено в розмірі 100 000,00 грн, тому на його думку відповідальність в межах ліміту страхового відшкодування повинна нести страхова компанія, а не винна особа. Також вказував на те, що районним судом не було враховано й правових висновків Великої Палати Верховного Суду висловлених в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц стосовного того, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також наголошує на тому, що суд безпідставно врахував сплачені матір`ю відповідача кошти в сумі 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, не надавши оцінку змісту розписки, яка міститься в матеріалах справи. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.
В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. 
Позивач та його представник просили апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому позивач визнав ту обставину, що сплачені матір`ю відповідача кошти в сумі 5000 грн. були ним отриманні на відшкодування саме матеріальної шкоди, яка була заподіяна пошкодженням автомобіля. 
Представник третьої особи - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»,в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 14 жовтня 2018 року в м. Житомирі по провулку 5-й Кривий Брід, 2, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Mercedes-Bens А160 д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням відповідача та Fiat Scudo, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач. 
Внаслідок ДТП автомобіль Fiat Scudo, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності, отримав механічні пошкодження.
Згідно постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2018 року винним у скоєнні ДТП визнано відповідача.
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №7 від 14.02.2020, проведеної на підставі ухвали суду від 16.12.2019, вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу складових – 80 128,50 грн.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування з лімітом відповідальності 100 000,00 грн і страховик на виконання своїх обов`язків виплатив позивачці страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності за мінусом франшизи та суми ПДВ в розмірі 18 802,94  грн.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України  розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Судом першої інстанції під час розгляду було встановлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина дорожньо-транспортної пригоди, наявність вини відповідача та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 18 802,94  грн.
Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.
Зокрема позивач просить відшкодувати різницю між фактичною вартістю ремонту автомобіля з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, тому суд обґрунтовано виходив визначаючи вартість майнового збитку з висновку судової автотоварознавчої експертизи №7 від 14.02.2020, складеного судовим експертом Кудинським В.С, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля  без урахування коефіцієнта фізичного зносу складових становить 80 128,50 грн. 
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження 61-12032св19). 
Таким чином, суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди з відповідача, оскільки вартість майнового збитку завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновленого ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим відшкодуванням.
Посилання скаржника у апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в указаній справі та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини справи.
Разом з тим, ухвалюючи рішення про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної відповідачем в результаті ДТП, суд першої інстанції не врахував часткове відшкодування відповідачем майнової шкоди в розмірі 5000 грн, які були передані матір`ю ОСОБА_2 позивачу, про що свідчить зміст розписки, яка міститься в матеріалах справи (а.с.47). Крім того, під час апеляційного розгляду справи позивач визнав ту обставину, що сплачені матір`ю відповідача кошти в сумі 5000 грн. були ним отриманні на відшкодування саме матеріальної шкоди. 
У зв`язку чим, рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає зміні, шляхом зменшення розміру присудженої з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 матеріальної шкоди з 61325, 56 грн. до 56325,56 грн. ( 61325, 56 грн. - 5000 грн. = 56325,56 грн.).
Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення  Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2020 року в частині стягнення з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди з 61325, 56 грн. до 56325,56 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий                                               Судді