Справа № 130/2159/20
Провадження № 22-ц/801/1060/2021
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року	Справа № 130/2159/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринська місцева прокуратура, Вінницька обласна прокуратура, Жмеринський ВП ГУНП у Вінницькій області, Головне управління національної поліції у Вінницькій області,
розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської місцевої прокуратури, Вінницької обласної прокуратури, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, Головного управління національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди за порушення вимог статті 2 КПК України за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 березня 2021 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Шепеля К.А., дата складення повного тексту рішення 30 березня 2021 року,

встановив:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської місцевої прокуратури, Вінницької обласної прокуратури, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, Головного управління національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди за порушення вимог статті 2 КПК України.
       Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до повідомлення Жмеринської місцевої прокуратури розпочато досудове слідство, за час якого п`ять постанов слідчої про закриття провадження Вінницьким апеляційним судом визнані незаконними внаслідок їх скасування прокуратурою та судом. Ухвалою суду дане кримінальне провадження закрито. Способом захисту зазначає постанову Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року. В обґрунтування розрахунку суми завданої моральної шкоди ставить свій похилий вік та порушення його права на швидке неупереджене слідство. 
       З огляду на викладені обставини, просив визнати відсутність контролю відповідачів за досудовим слідством в кримінальному провадженні, внаслідок чого його закрито на підставі частини першої статті 289 КПК України, а клопотання прокурора про закриття провадження задоволено. На підставі статті 262 ЦПК України просив постановити окрему ухвалу про недоліки в порушенні законодавства України відповідачами та стягнути моральну шкоду через Державу Україна в особі Державної казначейської служби солідарно (пропорційно) з ГУНП у Вінницькій області та Вінницької обласної прокуратури по 250000 грн на його користь.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської місцевої прокуратури, Вінницької обласної прокуратури, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, Головного управління національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди за порушення вимог статті 2 КПК України відмовлено.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області мотивоване тим, що позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями відповідачів, а відтак і її розмір, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилався на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на його думку надані до суду докази, зокрема постанова Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року спростовують висновки суду попередньої інстанції про відсутність допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями відповідачів.
05 травня 2021 року від Головного управління національної поліції у Вінницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє заперечило аргументи позивача ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого та законного рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. Вважає, що основним критерієм для відшкодування шкоди, відповідно до вимог Закону, є незаконність дій органів досудового розслідування та прокуратури, проте позивачем жодного рішення про визнання їх дій незаконними не представлено. Поряд з цим вважає, що розмір шкоди не обґрунтовано, факт душевних страждань не доведений.
Інші сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що відповідно до копії постанови Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року у справі №130/728/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в собі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В., слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування моральної шкоди, скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду від 25 червня 2019 року та ухвалене нове рішення, яким стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Стягуючи моральну шкоду, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 було завдано душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї (а.с. 2-5).
Заступник керівника Жмеринської місцевої прокуратури Мілієнко О.В. 30 червня 2017 року ОСОБА_1 направив повідомлення про початок досудового розслідування за фактом вчинення ОСОБА_2 грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, тобто хуліганства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (а.с.6).
Відповідно до копії ухвали, винесеної 20 серпня 2020 року суддею Заярним А.М., клопотання прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Шаравського Б.О. про закриття кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 289 КК України на підставі статті 284 КК України, задоволено. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 42017021130000047 від 29 червня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 289 КПК України закрите у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.7).
Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави моральної шкоди, заподіяної невиконанням державними органами вимог КПК України, а саме, як значиться в позовній заяві, визнати відсутність контролю відповідача за досудовим слідством в кримінальному провадженні № 42017021130000047 від 29 червня 2017 року та стягнути у зв`язку з цим з відповідачів моральну шкоду.
Завдання моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частини перша статті 23 ЦК України).
Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з положеннями статті 1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Оскільки у справі, що розглядається йдеться про шкоду, спричинену фізичній особі внаслідок бездіяльності посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, то відповідно до положень частини шостої статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах.
Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов висновку про недоведеність, необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем недоведено незаконності дій/бездіяльності відповідачів, факту нанесення йому шкоди саме посадовими особами відповідачів.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками, зробленими судом першої інстанції, з таких підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (ч. 7 ст. 81 ЦПК).
Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Також частиною першою статті 81 ЦПК України на кожну сторону покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина друга статті 78 та частина перша статті 89 ЦПК України).
Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що бездіяльність посадових осіб відповідачів доведена не була. Докази оскарження позивачем бездіяльності відповідачів у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, в матеріалах справи відсутні.
Копія постанови Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року у справі №130/728/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в собі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В., слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування моральної шкоди, долучена до позову позивачем, не є доказом неправомірності відповідачів у справі та не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.
Будь-яких інших належних та допустимих доказів стосовно предмету позову матеріали справи не місять, з наданих позивачем доказів неможливо встановити які саме вимоги КПК України не виконуються державними органами та який причинно-наслідковий зв`язок між незаконними діями/бездіяльністю відповідачів та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов (моральна шкода в розмірі по 250000 грн., яку позивач просив стягнути з кожного відповідача).
Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження бездіяльності відповідачів та як наслідок, спричинення моральної шкоди позивачеві.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Наведене в апеляційній скарзі не спростовує вірних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                 О.Ю. Береговий

Судді                                                                 О.В. Ковальчук

               Т.М. Шемета