22-ц/804/954/21 
                                                                                221/5269/20 
                                               
Головуючий у 1-й інстанції  Писанець Н.В. 
Суддя-доповідач: Попова С.А.
      
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого судді      Попової С.А.,
суддів                           Биліна Т.І., Лопатіної М.Ю., 
за участю секретаря    Грішко С.В.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі 
апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»
на заочне рішення  Волноваського районного суду Донецької області  від  10 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Писанець Н.В., повний текст рішення складено 10 листопада 2020 року, 
по цивільній справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та гарантія»
до ОСОБА_1 
про звернення стягнення на предмет іпотеки, 
                          В С Т А Н О В И В:
1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося  до суду із позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на наступні обставини.
Між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 17.04.2007 було укладено кредитний договір № ML 101/746/2007, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 200 000доларів США на купівлю нерухомого майна.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17.04.2007 між сторонами  було укладено договір іпотеки № РML 101/746/2007, за  яким, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме, жилий будинок з надвірними побудовами, загальною площею 359,90кв.м., житловою площею 140,20кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки, кадастрові номери: 1421580800:02:000:0352, 1421580800:02:000:0353 загальною площею 0,3466га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторінг Україна» 12.11.2010 було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого, право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке набуло статусу іпотекодержателя відносно предмета іпотеки за договором про відступлення права вимоги.
08.09.2017 між ТОВ «ОТП Факторінг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторінгу, відповідно до якого, право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». 
26.12.2017 між ТОВ «ОТП Факторінг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»  укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло статусу іпотекодержателя предмета іпотеки.
У зв`язку із невиконанням відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором,  утворилась заборгованість у розмірі 57 412,72 доларів США.
Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором шляхом надання  права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві, яка буде визначена шляхом проведення прилюдних електронних торгів  за замовленням ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за ціною, встановленою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням  Волноваського районного  суду Донецької області  від 10 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ТОВ ФК Довіра та гарантія до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень ст. 36 Закону України Про іпотеку, застережень в п.п. 6.4.1 іпотечного договору, яким сторони погодили позасудовий спосіб врегулювання відносин між іпотекодателем і іпотекодержателем спору, при якому іпотекодержатель має можливість самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі. На підставі цього, та з урахуванням не подання доказів неможливості задовольнити цим способом вимоги іпотекодержателя, в силу статей 36, 38 Закону № 898-IV суд вважав, що позивачем обраний такий спосіб захисту і в судовому порядку (звернення стягнення на предмет іпотеки за судовим рішенням), що є неналежним способом захисту. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ТОВ ФК Довіра та гарантія, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 

Апеляційна скарга (а.с. 63, 64) вмотивована наступними доводами. Суд не взяв до уваги, що позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних електронних торгів за замовленням товариства, а не на підставі договору купівлі-продажу за процедурою, регламентованою ст. 38 Закону України Про іпотеку. А статтею 41 цього Закону унормовано звернення стягнення на предмет іпотеки за судовим рішенням, де передбачено реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах, в тому числі у формі електронних торгів, що і просив позивач у змісті позовної заяви. 
Посилання суду на відсутність інформації про вартість іпотечного майна є безпідставними, адже в позовній заяві в абзаці 4  товариство зазначало вартість майна, а саме, п. 3.2. договору іпотеки встановлена загальна вартість предмету іпотеки 407449грн.
Не можна погодитись із висновком суду щодо недотримання процедури позасудового  звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів його використовує.
Отже, суд належним чином не перевірив і не встановив відмінність способу  реалізації майна, яку просив позивач (шляхом проведення прилюдних електронних торгів),  та помилково послався на ст. 38 Закону Про іпотеку. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Процедура розгляду справи апеляційним судом
Справа розглядається за участю представника позивача ТОВ ФК Довіра та гарантія – Васильчишиної А.В., яка підтримала доводи скарги, та у відсутність повідомленої про дату і час розгляду справи відповідачки ОСОБА_1 в порядку, передбаченому  ст. 12-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України,   шляхом розміщення  оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 94, 119-133), неявка якої в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою до розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Як встановлено судом, між ЗАТ  «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1   17.04.2007 укладено кредитний договір № ML 101/746/2007, згідно умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 200000 доларів США (а.с.4-11). 
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17.04.2007 між банком та ОСОБА_1   укладено договір іпотеки № РML 101/746/2007, посвідчений державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Петренко В.Є. Відповідно до п. 3.1. договору іпотеки № РML 101/746/2007 від 17.04.2007, предметом Іпотеки є  жилий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 359,90кв.м (а.с. 23-27).
08.09.2017 між ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, за яким ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» прийняло  право грошової вимоги і стало кредитором за кредитними договорами (а.с. 30-36).
26.12.2017 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки (а.с. 37-42).
За змістом пунктів 5.2., 6.1, 6.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. 
Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню, а рішення суду – скасуванню, виходячи з наступного. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
В статті 1 Закону України Про іпотеку № 898-IV від 05.06.2003 з подальшими змінами на момент виникнення спірних правовідносин (далі за текстом – Закон № 898-IV) іпотека визначається як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно зі ст. 12 Закону № 898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
У частині 4 статті 33 Закону № 898-IV законодавець визначив наступні способи звернення стягнення предмету іпотеки: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса;  згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 
За змістом положень в ч. 1-2 ст. 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
У ч. 3 ст. 36 Закону № 898-IV визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Сторони в іпотечному договорі від 17.04.2007,  укладеному із ОСОБА_1 , визначили саме такий спосіб, де у підпункті п. 6.4.1 пункту 6.4. «Позасудове врегулювання» (а.с. 26) визначено, що іпотекодержатель має самостійно обрати такий шлях позасудового врегулювання: п. 6.4.1 – іпотекодержателю належить право від свого імені  продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним  законодавством України. 
А, між тим, згідно із ч. 2 ст. 36 Закону № 898-IV визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, серед іншого, спосіб реалізації предмета іпотеки (ч. 1 ст. 39 Закону). 
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону України Про іпотеку); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону України Про іпотеку).
Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зокрема зазначаються, в тому числі,  загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також спосіб реалізації предмета іпотеки.
Позовні вимоги ТОВ ФК Довіра та гарантія зводяться до прагнення реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, елементом яких є електронні торги, тобто із застосування процедури, регламентованої ч. 2 ст. 39 Закону України Про іпотеку. 
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону № 898-IV у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Згідно із ст. 41 Закону № 898-IV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, з дотриманням вимог цього Закону.
Підписавши 17.04.2007 іпотечний договір, сторони (в особі первісного кредитора ЗАТ ОТП Банк і іпотекодателя ОСОБА_1 ) обумовили такий  спосіб позасудового врегулювання спору: за п.п. 6.4.1 - звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися у позасудовому порядку шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі  на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.  Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення з вказівкою про загальну суму  боргових зобов`язань та граничний строк погашення.
Натомість, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки іншим способом, аніж позасудовий, а саме: шляхом його продажу на прилюдних електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Такий спосіб, як вбачається зі змісту іпотечного договору, не обумовлювався сторонами, застереження щодо такого способу у змісті іпотечного договору відсутні. 
Обсяг відступлених грошових вимог до боржника ОСОБА_1 згідно із додатком 1 до договору факторингу від 08.09.2017 і за додатком 1 до договору відступлення права вимоги від 26.12.2017 становить за основним боргом 198062,80долСША та з процентами – 221119,80долСША (або в перерахунку на національну грошову одиницю 5140574грн та з процентами 5739001,51) (а.с. 33, 39).  В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив частковість вимог заборгованості в розмірі 57 412,72долСША, зважаючи на оцінку майна, переданого в іпотеку, що набуло товариство ФК Довіра та гарантія за договором про відступлення права вимоги. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 300/282/17 (провадження № 61-2062св20), що мають бути враховані і при розв`язанні виниклого спору між Довіра і гарантія,  частина друга статті 36 Закону № 898-IV, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону), якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили.
Аналогічні висновки сформульовано у постанові Великої Палати від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15, від 31 березня 2021 року у справі № 521/1863/15. 
Тож, іпотекодержатель використав можливість судового захисту шляхом заявлення іншого встановленого законом способу звернення стягнення на предмет іпотеки, аніж той, що у якості позасудового був обумовлений сторонами в п.п. 6.4.1. іпотечного договору. 
Відтак, заявлений позивачем у даній справі спосіб захисту не підпадає під поняття способу позасудового врегулювання спору, з чим помилково ототожнив суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення. 
Використані судом першої інстанції правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 травня 2019 року (провадження № 14-112цс19), від 12 червня 2019 року (провадження № 14-48цс19), від 19 червня 2019 року (справа № 643/17966/14-ц) стосуються інших фактичних обставин, а саме, відноситься до того випадку, коли позивачем було заявлено позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу відповідно до іпотечного договору із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону № 898-IV (на відміну від ст. 39, 41 цього Закону, якими вмотивовано позов ТОВ ФК Довіра та гарантія у даній справі 221/5269/20), коли саме такий спосіб був визначений в самому іпотечному договорі, тобто це узгоджений сторонами спосіб позасудового врегулювання. 
Оскільки сторони в іпотечному договорі не передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних електронних торгів (статті 41-47 Закону), то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежність з юридичної точки зору обраного позивачем способу захисту і відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про звернення шляхом продажу на прилюдних торгах. 
Крім того, ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції не врахував положення пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/20002, яким визначено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Отже, рішення суду першої інстанції про неналежність обраного позивачем способу захисту не відповідає вимогам закону і заявленим позовним вимогам, які, як обґрунтовані, підлягають задоволенню із визначенням в порядку ч. 2 ст. 39 Закону України Про іпотеку початкової ціни, встановленої на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення  виконавчих дій.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи ухвалення рішення суду, внаслідок невідповідності висновків суду обставинам  справи, порушення норм матеріального права, таке рішення, з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення судом апеляційної інстанції про задоволення позову ТОВ ФК Довіра та гарантія в повному обсязі згідно вищенаведеного мотивування.  

Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції апеляційним судом скасовується, то підлягають перерозподілу судові витрати зі стягненням з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК Довіра та гарантія: судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 6111,73грн; судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 9167,60грн (150% від 1,5% ціни позову 407449грн).
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд, 

                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  Фінансова компанія Довіра та гарантія задовольнити.  
Заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області  від  10 листопада 2020 року скасувати. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю  Фінансова компанія  Довіра та гарантія до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
В рахунок часткового погашення заборгованості  за кредитним договором ML 101/746/2007 від 17 квітня 2007 року у розмірі 57 412,72 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки – нерухоме майно, а саме,  жилий будинок з надвірними побудовами, загальною площею 359,90кв.м., житловою площею 140,20кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,3466га, кадастрові номери: 1421580800:02:000:0352, 1421580800:02:000:0353, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної  діяльності або незалежним  експертом на стадії оцінки майна під час проведення  виконавчих дій.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія витрати з оплати судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 6111 (шість тисяч сто одинадцять) гривень 73 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія витрати з оплати судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 9167 (дев`ять тисяч сто шістдесят сім) гривень 60 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.

   Судді:                                                                            С.А.Попова

Т.І.Биліна 

М.Ю.Лопатіна