ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4715/20                                                                    Головуючий у І інстанції - Соломко І.І.
                                                                                                                         Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
          суддів:                                                                      Епель О.В., Карпушової О.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Наталіт» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Наталіт» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.10.2020 №00001820700, яким визначено суму завищення бюджетного відшкодування у розмірі 194 597, 00 грн. та 48 649, 25 грн. штрафних санкцій
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, ґрунтуються на припущеннях, оскільки не обґрунтовані та не підтверджені належними і допустимими доказами. В свою чергу, позивачем надано на перевірку податковому органу всі бухгалтерські документи про реальність господарських операцій з придбання та постачання товарно-матеріальних цінностей, отримання послуг оренди, які відображені в бухгалтерському обліку і використані в господарській діяльності, та є відповідними доказами фактичного руху активів.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами підтверджується дослідженими належним чином оформленими первинними документами, які містяться в матеріалах справи та відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством України.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої доводи обґрунтовує тим, що оскаржувані рішення прийняті правомірно і у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, а обставини, викладені в акті перевірки, вказують на нереальність   здійснення господарських операцій по взаємовідносинам між позивачем та  ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Сівер-Агро».
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Наталіт» з 10.10.2014 є юридичною особою, перебуває на податковому обліку у відповідача. 
Видами діяльності позивача є: 
- КВЕД 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів (основний); 
- КВЕД 10.61 Виробництво продуктів борошномельно- круп`яної промисловості; 
- КВЕД 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 
- КВЕД 10.92 Виробництво готових кормів для домашніх тварин; 
- КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 
- КВЕД 81.21 Загальне прибирання будинків; 
- КВЕД 81.22 Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів; 
- КВЕД 81.29 Інші види діяльності із прибирання; 
- КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 
- КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно - технічним обладнанням; 
- КВЕД 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням приладдям до нього; 
- КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 
- КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію
16.07.2020 ТОВ «Наталіт» подало до ГУ ДПС в Чернігівській області податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2020 року, заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість на суму 194 597, 00 грн. та розшифровку податкових зобов`язань   в розрізі контрагентів.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Чернігівській області від 18.08.2020 №1169 та направлення на перевірку від 31.08.2020 №1539 у період з 01.09.2020 по 09.09.2020 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Наталіт» з питань правомірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту і бюджетного відшкодування ПДВ, заявленого по декларації за червень 2020 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 16.07.2020№9169782132) відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної позапланової виїзної перевірки.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 16.09.2020 № 436/07/39436026, в якому зафіксовано порушення, а саме:
- п. 44.1 ст.44 п.198.1, п.198.3, п.198.5 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого завищено бюджетне відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за період червень 2020 всього у сумі 194 597 грн.
- п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в частині не реєстрації податкових накладних.
На підставі акту перевірки ГУ ДПС в Чернігівській області прийнято податкове повідомлення рішення від 05.10.2020 №00001820700, яким визначено суму завищення бюджетного відшкодування у розмірі 194 597, 00 грн. та застосовано 48 649, 25 грн. штрафних санкцій.
Не погоджуючись із рішеннями контролюючого органу та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Так, згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з п. п.54.3.2. п.54.3. ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Згідно з п.185.1. ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: 
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; 
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); 
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; 
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно, враховуючи визначення виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту, встановленого абз. «а» п.198.1 ст.198 ПК України, необхідно врахувати п.198.2 ст.198 Кодексу, яким встановлено дату виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту.
За визначенням п.198.6 ст.198 Кодексу не відноситься до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11ст.201 цього Кодексу. При цьому, відповідно до п.201.7 ст.201 Кодексу податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Наведені свідчить про те, що податкові наслідки у вигляді формування витрат та податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.
Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 року № 88, - 2.1. Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повинен підтверджуватися первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно ч. 2 ст. 3 цього Закону на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.
Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, водночас, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Як вказує Верховний Суд, зокрема, в постанові  від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.
 Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 у справі №816/809/17, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
При цьому, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у справах «Булвес» АД проти Болгарії» (рішення від 22 січня 2009 року за заявою №3991/03), «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії» (рішення від 18 березня 2010 року за заявою №6689/03), «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (рішення від 23 липня 2002 року за заявою №36985/97), «Полторацький проти України» (рішення від 29 квітня 2003 року за заявою №38812/97) вказав на правило «індивідуальної юридичної відповідальності», за яким платник податків не повинен нести відповідальність за порушення допущені його контрагентами, зокрема щодо неможливості покладення на платника податків відповідальності за невиконання її постачальником обов`язків щодо декларування ПДВ за умови відсутності доказів наявності шахрайської схеми щодо ПДВ, про яку компанія заявник була обізнана чи могла бути обізнана.
Тобто, вирішення податкових спорів із урахуванням принципу індивідуальної відповідальності платника податків цілковито узгоджується із наведеною практикою Європейського суду з прав людини.
Так, за встановленими у справі обставинами, на підтвердження реальності здійснених операцій позивачем були надані відповідні первинні документа, а саме: договір поставки від 01.01.2020 укладений з ФОП ОСОБА_1 на олію соєву, характеристики якої викладені у специфікаціях та /або видаткових накладних; видаткову накладну; договір купівлі-продажу від 18.06.2020 з Селянським (фермерським) господарством «Сатурн» (Постачальник), пунктом 1 якого визначено, що Постачальник зобов`язаний продати: сільськогосподарську продукцію (далі - Товар), а Покупець - забезпечити прийняття і оплату товару у кількості, строки і за цінами згідно умов цього договору. Пунктом 4 договору встановлено, що ціна на товар є договірною і визначається відповідно до цін, що склалися на ринку та зазначається у видатковій накладній; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну; договір купівлі-продажу від 05.06.2020 з ТОВ «Український-аграрний-союз» (Постачальник), пунктом 1 якого визначено, що Постачальник зобов`язаний продати: сільськогосподарську продукцію, а Покупець - забезпечити прийняття і оплату товару у кількості, строки і за цінами згідно умов цього договору. Пунктом 4 договору встановлено, що ціна на товар є договірною і визначається відповідно до цін, що склалися на ринку та зазначається у видатковій накладній;  видаткові накладні та  товарно-транспортні накладні щодо цієї господарської операції. Оплата за поставлений товар підтверджується відповідними платіжними дорученнями.
Також на перевірку позивачем надано оборотно-сальдову відомість по рахункам: 201 за червень 2020 року, 26 за червень 2020 року, 361 за червень 2020 року, 362 за червень 2020 року, 701 за червень 2020 року, 702 за червень 2020 року, 231 за червень 2020 року та загальна оборотно - сальдову відомість за червень 2020.
Будь-яких недоліків щодо наданих до перевірки документів відповідачем не вказувалось.
Суми ПДВ, нараховані позивачем під час придбання сої у вказаних контрагентів відображені у складі податкового кредиту (ряд.10.1) декларації та у Додатку 5 до декларації з ПДВ за червень 2020 року від 16.07.2020.
Як вбачається з акту перевірки, нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його постачальниками встановлена відповідачем, виходячи з того, що ТОВ «Наталіт» в господарській діяльності використовує одне і те ж саме обладнання з іншим підприємством; 103,34 т. придбаної сої не могли бути перероблені за 20 робочих днів червня, виходячи із тієї продуктивності, що заявлена в техпаспортах на обладнання; у позивача відсутні складські документи, передбачені Порядком обліку сировини, матеріалів та готові продукції на підприємствах олійно - жирової галузі, затвердженому Наказом Мінагрополітики України 11.09.2009 № 656 (далі - Порядок №656). 
Проте, як вірно вказує суд першої інстанції, використання одного і того ж самого обладнання з іншим підприємством, не є свідченням про порушення податкового законодавства.
Щодо відсутні складських документів, передбачені Порядком № 656, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок № 656 не встановлює обов`язкових типів документів, нескладання яких веде до порушення бухгалтерського чи податкового обліку, при цьому документи, описані в Порядку, є рекомендаційними. 
Відповідно до п.1.3. Порядку № 656 форми обліку та звітності, що наведені у додатках до цього Порядку, є типовими та можуть доповнюватися та змінюватись відповідно до умов виробництва, технологічного процесу та обладнання, інших умов з дотримання вимог чинного законодавства.
При цьому, як вірно вказує суд першої інстанції, надане позивачем     Положення про облікову політику та організацію бухгалтерського обліку, затверджене наказом №1/1-П   від 01.01.2020, в якому встановлено   порядок ведення бухгалтерського обліку у відповідності до положень Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні»,  свідчить про дотримання ТОВ «Наталіт» вимог законодавства в частині ведення бухгалтерського обліку. 
Крім того, суд першої інстанції, застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені у справах по аналогічним правовідносинам, правильно зазначає, що  відсутність у платника податку необхідних умов зберігання олії, обладнання для її виробництва, документів на транспортування тощо, може бути свідченням неможливості поставити відповідний товар та, як наслідок, фактичне нездійснення операцій. лише за умови підтвердження таких обставин відповідними доказами, а можлива відсутність у контрагентів трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов`язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставки та не є підставою для виключення з податкового обліку саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ.
Щодо ненадання позивачем до перевірки доказів списання на виробництво комбікорму, суд першої інстанції правильно зазначив, що висновки акту перевірки в цій частині заслуговують на увагу, проте, це не впливає на висновок суду про необхідність визнання протиправним всього рішення суб`єкта владних повноважень через неможливість виокремлення частини цього акта без втрати його цілісності. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 234, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                              О.В. Карпушова