П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/178/21-а 
                                                              Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов Олег Валерійович   
                                   Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
03 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Капустинського М.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Довганюк В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення і розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У січні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Чернівецької міської ради, Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 3.2. рішення 1 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання №10 від 23 грудня 2020 року про звільнення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку повноважень;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича №1550-К від 23 грудня 2020 року, яким визнано припиненою 23 грудня 2020 року службу в Чернівецькій міській раді ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Чернівецької міської ради VII скликання та із посиланням на частину 1 статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні";
- поновити ОСОБА_1 на службі в Чернівецькій міській раді на посаді заступника Чернівецького міського голови з питань діяльності виконавчих органів Чернівецької міської ради;
- стягнути з розпорядника коштів Чернівецької міської ради - виконавчого комітету Чернівецької міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету - бюджету міста Чернівці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 грудня 2020 року по день прийняття рішення суду по суті заявлених вимог;
- допустити до негайного виконання судове рішення в частині поновлення на роботі.
В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначив, що вважає підстави його звільнення протиправними, адже він не входив до складу виконавчого комітету Чернівецької міської ради, внаслідок чого не міг бути звільнений у зв`язку із закінченням строку його (виконавчого комітету) повноважень.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення і розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.
Змінено в Розпорядженні Чернівецького міського голови від 23 грудня 2020 року, №1550-к "Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 " дату звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, а саме вважати датою припинення ОСОБА_1 служби в Чернівецькій міській раді на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради 30 грудня 2020 року.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Як встановлено із матеріалів справи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 позивача рішенням Чернівецької міської ради від 14 квітня 2011 року, №155 затверджено заступником Чернівецького міського голови з питань діяльності виконавчих органів Чернівецької міської ради (а.с.11-13).
З 15 квітня 2011 року по 23 грудня 2020 року позивач безперервно працював на посаді заступника Чернівецького міського голови з питань діяльності виконавчих органів Чернівецької міської ради.
Рішенням Чернівецької міської ради від 14 квітня 2011 року, №155 "Про утворення виконавчого комітету Чернівецької міської ради, визначення його чисельності та затвердження персонального складу" затверджено персональний склад виконавчого комітету Чернівецької міської ради у складі 11 осіб, серед яких заступник Чернівецького міського голови з питань діяльності виконавчих органів ОСОБА_1 (а.с.21-22).
Рішенням Чернівецької міської ради VI скликання від 06 березня 2014 року, №1116 "Про затвердження заступників Чернівецького міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради та секретаря виконавчого комітету міської ради" затверджено заступником Чернівецького міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради ОСОБА_1 (а.с.14).
Водночас, рішенням Чернівецької міської ради VI скликання від 06 березня 2014 року, №1117 "Про утворення виконавчого комітету Чернівецької міської ради VI скликання, затвердження його персонального складу та визнання такими, що втратили чинність окремих рішень міської ради з цих питань" утворено виконавчий комітет Чернівецької міської ради у складі 9 осіб, серед яких ОСОБА_1 (а.с.23-24).
Згодом рішенням Чернівецької міської ради VIІ скликання від 11 квітня 2016 року, №172 "Про затвердження на посадах заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та персонального складу виконавчого комітету Чернівецької міської ради VIІ скликання" затверджено на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради ОСОБА_1 , а також персональний комітет Чернівецької міської ради VIІ скликання в кількості 12 осіб (а.с.25-26).
Починаючи з січня 2015 року позивач був мобілізований до складу Збройних Сил України у зв`язку із особливим періодом та участю у антитерористичній операції на сході країни.
Згідно розпорядження Чернівецького міського голови №376-к від 18 квітня 2016 року, після демобілізації з лав Збройних Сил України, позивач приступив до виконання службових обов`язків заступника Чернівецького міського голови з питань діяльності виконавчих органів.
23 грудня 2020 року позивача було госпіталізовано до КНП "Міська клінічна лікарня №3" Чернівецької міської ради внаслідок загострення хвороби, де останній перебував до 29 грудня 2020 року згідно листка непрацездатності серії АД №976486.
23 грудня 2020 року пунктом 3.2. рішення 1 сесії Чернівецької міської ради VIІI скликання №10 "Про утворення виконавчого комітету Чернівецької міської ради VIІІ скликання" затверджено персональний склад виконавчого комітету Чернівецького міського голови у кількості 13 осіб та відповідно до пункту 3.2. цього ж рішення звільнено у зв`язку із закінченням строку повноваження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (а.с.20).
Нормативно наведене рішення обґрунтоване положеннями пункту 3 частини 1 статті 26, пункту 5 частини 4 статті 42, статті 51 Закону №280/97, статті 10 Закону №2493.
Водночас, 23 грудня 2020 року розпорядженням Чернівецького міського голови ОСОБА_3 №1550-К визнано припиненою 23 грудня 2020 року службу в Чернівецькій міській раді на посаді заступника міського голови. Пунктом 2 вказаного розпорядження відділу бухгалтерського обліку і звітності міської ради доручено провести розрахунок з позивачем разом із виплатою компенсації за невикористану відпустку.
Позивач, не заперечуючи того, що посада заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради є строковою та виборною, вважає, що він міг бути звільнений з неї на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України з урахуванням усіх гарантій які надаються працівнику при звільненні на підставі цієї норми за ініціативою роботодавця. Зокрема: не можливість звільнення в період його непрацездатності та виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Відтак, позивач вважає, що таке звільнення є протиправним, оскільки він не входив до складу виконавчого комітету Чернівецької міської ради, внаслідок чого не міг бути звільнений у зв`язку із закінченням строку виконавчого комітету повноважень.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради здійснюється шляхом затвердження відповідною радою, то з урахуванням положень статті 3 Закону №2493 позивач займав виборну посаду, якій притаманна така ознака як строковість на період повноважень такої ради.
При цьому суд зауважив, що пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України поширюється на посадових осіб господарських товариств, які є спеціальними суб`єктами, щодо яких може бути застосована вказана норма, про що у своїх постановах наголошував Верховний Суд.
Окрім цього, суд першої інстанції звернув увагу, що трудового договору з позивачем, про що йдеться в статті 41 КЗпП, не укладалось, оскільки його посада є виборною, що також унеможливлює застосування до цих правовідносин положень цієї статті КЗпП.
Спеціальним законом яким врегульоване питання припинення служби в органах місцевого самоврядування є Закон №280/97 та Закон №2493, тоді як субсидіарно (додатково) застосовується КЗпП.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що законодавець встановлює обов`язок щодо включення до складу виконавчого комітету посади заступника міського голови та звільнення з цієї посади відбувається після закінчення повноважень ради, міського голови вслід сформування нового складу виконавчого комітету.
Разом із тим суд дійшов необхідності у цій справі змінити дату звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (30.12.2020 року) та зобов`язати відповідача-1 здійснити відповідні нарахування йому заробітної плати.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на норми матеріального та процесуального права оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача мотивує тим, що він не міг бути звільнений з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Чернівецької міської ради, тому що він не входив до виконавчого комітету Чернівецької міської ради.
При цьому позивач вважає, що на спірні правовідносини поширюються положення пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпПУ.
Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України від 07 червня 2001 року № 2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування" (надалі - Закон №2493).
Відповідно до статті 1 Закону №2493 служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Згідно статті 2 Закону №2493 посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
За змістом статті 3 Закону №2493 посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема, виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Статтею 7 Закону №2493 визначено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України. 
На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №2493 прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради здійснюється шляхом затвердження відповідною радою.
Системний аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що заступник міського голови відноситься до посадової особи місцевого самоврядування і така посада є виборною, оскільки затверджується радою.
Отже, позивач, займаючи посаду заступника міського голови, після закінчення строку повноважень міської ради та відповідно голови міської ради повинен бути звільнений з посади у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Чернівецької міської ради.
Приписами статті 20 Закону №2493 передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України.
З огляду на зазначене можливо дійти висновку, що спеціальним законом, яким врегульоване питання припинення служби в органах місцевого самоврядування є Закон №280/97 та Закон №2493, а при не врегулюванні цими законами окремих правовідносин застосовується КЗпП.
Статтею 51 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. 
Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.
Пунктом 3 частини першої статті 26 Закону №2493 визначено, що утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу, внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.
Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що законодавцем встановлено обов`язок щодо включення до складу виконавчого комітету посади заступника міського голови та звільнення з цієї посади відбувається після закінчення повноважень ради, міського голови вслід сформування нового складу виконавчого комітету.
Як встановлено із матеріалів справи, позивач проходячи службу на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради мав бути включений до складу виконавчого комітету Чернівецької міської ради та, враховуючи виборність і строковість цієї посади, мав бути звільнений з неї у зв`язку із сформуванням нового складу виконавчого комітету внаслідок проведення місцевих виборів.
При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, помилкове або умисне не включення позивача, як заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради до складу виконавчого комітету, не змінює його статусу заступника міського голови та відповідно уможливлює його звільнення із займаної посади на підставі частини 1 статті 51 Закону №280/97, в силу строковості та виборності такої посади. 
Таке правозастосування відповідає правовим висновкам Верховного Суду сформованих у вище наведених справах (№812/363/18, №202/1331/16-а, №180/855/16-а).
Відтак, враховуючи, що посада позивача є виборною, а строк перебування на ній припинено у зв`язку із закінченням повноважень виконавчого комітету Чернівецької міської ради, суд апеляційної інстанції вважає, що звільнення заступника міського голови, як посадової особи органів місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади, у зв`язку із закінченням повноважень, має здійснюватися відповідно до положень статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", який є спеціальним законом по відношенню до здійснення місцевого самоврядування та проходження служби в органах місцевого самоврядування.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі №356/1163/15-а.
При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач був звільнений із займаної посади у період його тимчасової непрацездатності.
Так, згідно частини 3 статті 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 04 вересня 2019 року, №6-р(ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України в абзаці 15 пункту 3 мотивувальної частини сформував юридичну позицію, згідно якої положення частини 3 статті 40 КЗпП є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.
З урахуванням вищезазначеного, а також враховуючи те, що проходження публічної служби і спеціальним різновидом трудових правовідносин, слідує, що положення частини 3 статті 40 КЗпП щодо неможливості звільнення особи у період її тимчасової непрацездатності, поширюються на позивача, який був звільнений у період його перебування на стаціонарному лікуванні, що є неправильним.
Водночас, досліджуючи подібні правовідносини, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 вересня 2020 року, у справі №205/4196/18 зробила такий висновок щодо правозастосування:
"Враховуючи це та з метою узгодження практики застосування частини 3 статті 40 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року у справі № 6-156цс12 і від 23 січня 2013 року у справі № 6-127цс12, а також від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованого у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 640/10761/14-ц. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що гарантія частини третьої статті 40 КЗпП України поширюється на випадки припинення контракту з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України. А у разі порушення цієї гарантії негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки)".
Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції такі обставини слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, тобто 30 грудня 2020 року та зобов`язати відповідача-1 здійснити відповідні нарахування йому заробітної плати.
Щодо посилання скаржника на положення статті 41 КЗпП України то такі є безпідставними, оскільки рішення про утворення нового виконавчого комітету Чернівецької міської ради є самостійною та достатньою підставою для звільнення позивача із займаної ним посади. 
Окрім того, у даному випадку обставини звільнення позивача з посади не є такими, що виникли з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Стаття 51 Закону №280/97 має на меті правове врегулювання відносини пов`язаних з формуванням виконкому ради та припинення повноважень членів такого виконкому, серед яких в обов`язковому порядку є особи, які займають виборні посади.
У той ж час пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП, урегульовані питання розірвання трудового договору з ініціативи власника у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Разом із тим суд звертає увагу на те, що частину 1 статті 41 КЗпП було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 13 травня 2014 року № 255-VІІ, яким визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Закон набрав чинності 01 червня 2014 року і метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства.
Відтак, пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України поширюється на посадових осіб господарських товариств, які є спеціальними суб`єктами, щодо яких може бути застосована вказана норма, про що у своїх постановах наголошував Верховний Суд (постанова Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №760/9269/15-ц (провадження № 61-151 св 17), постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року, справа №205/4196 (провадження14-670 цс 19) пункти 15-16).
Водночас суд зазначає, що застосування до посадових осіб міської ради пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП, не відповідає положенням частини 4 статті 20 Закону №2493, згідно якої перевибори сільських, селищних, міських голів, зміна керівників органів місцевого самоврядування не є підставою для припинення служби посадовими особами виконавчих органів рад, їх секретаріатів, крім працівників патронатної служби, оскільки це суперечить спеціальному закону, який встановлює необхідні гарантії щодо безперервності працевлаштування. Також запропоноване позивачем правозастосування створює передумови до свавільного звільнення посадових осіб виконавчих органів влади новою адміністрацією ради, що є недопустимим у правовій державі та порушує наведені вище гарантії (у даному разі мова йде не про виборні посади).
З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача як заступника міського голови у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Чернівецької міської ради, на підставі пункту 1 статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування", є правомірним, ґрунтується на вимогах спеціального закону, яким регулюється проходження служби в органах місцевого самоврядування.
Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у даній справі.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з того, що судом попередньої інстанції надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до вимог статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 03 червня 2021 року.

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Капустинський М.М.