ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №500/3264/17
Апеляційне провадження № 22-ц/813/6456/21 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Кузьмук А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Арнаута Андрія Георгійовича в інтересах  ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 грудня 2020 року, постановлене під головуванням судді Жигуліна С.М., 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзиви на позов
В червні 2017 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» (далі-ТОВ «Злагода»), третя особа: Одеська регіональна філія Центру Державного земельного кадастру, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасувати його реєстрацію.
Позов обґрунтовано тим, що він є власником земельної ділянки площею 4,41 гектарів розташованої на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.
08 липня 2009 року він уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з ТОВ «Злагода».
Вважав, що цей договір оренди є недійсним з тих підстав, що в ньому без його відома та згоди зроблені виправлення, дата договору зазначена замість очевидної 08 липня 2008 року - 08 липня 2009 року, в розділі 3 договору не вказано строк дії договору, а зазначена лише дата початку його дії – 01 січня 2009 року, тоді як в договорі, датованому 08 липня 2009 року (згідно виправлення), без його відома виправлено відомості в п.4.І щодо орендної плати, а саме виправлено 3,0 % з викресленням «вартості земельного паю 48 124 грн.». 
Крім того, в договорі не зазначено ряд істотних умов, а саме: не зазначена форма платежу за оренду землі (грошова, натуральна або відробіткова), порядок і способи внесення орендної плати; договір не містить механізму обчислення розміру оренди, даних про обчисленню розміру орендної плати з урахуванням або без урахування індексу інфляції; не зазначено строки і місце виконання договору; додатки до договорів взагалі не містять дати їх підписання.
Посилався, що пункт 4.2 договору оренди не передбачений Типовим договором оренди землі, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року, із змінами в редакції яка діяла з 03 березня 2004 року; за своїм змістом не відповідає нормам діючого законодавства та не узгоджується зі змістом укладеного спірного договору. Згідно цього пункту договору номенклатура, кількість і вартість продукції, яка поставляється в рахунок орендної плати, зазначається в окремій угоді, що укладається щорічно до початку чергового року оренди і є додатком до цього договору.
При цьому, додаток, датований 24 травня 2011 року, не відповідає загальноприйнятим вимогам форми угоди. В ньому не вказано назву, номер договору та дати їх підписання, що унеможливлює підтвердження приналежності їх до основного договору, в ньому відсутнє визначення розміру орендної плати. Зазначено натуральна форма оплати: зерно -1500 кг. олія-10 літрів, не зважаючи на те, що натуральна форма оплати взагалі не згадується у розділі 4 відповідного договору, а з інформації в додатку не можливо зробити висновок про перелік, кількість або частку продукції, одержуваної із земельної ділянки, якісні показники продукції, місце, умови, порядок, строки поставки, які є обов`язковими при визначені натуральної оплати (в тому числі тип зерна, його якість, ціна, різновид олії, її вартість, тощо). До того ж, підписи вже проставлені наперед, навіть на 2018 рік.
Розрахунок в натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Такі розрахунки та їх порядок проведення, умовами договорів, та додатками до них, взагалі не були передбачені.
У зв`язку із встановленням факту відсутності істотних умов в договорі оренди земельної ділянки, яка належать йому на праві власності, він позбавлений можливості отримувати належну та передбачувану орендну плату. Фактично відповідач здійснює оплату за землю на власний розсуд, самостійно обираючи форму оплати, її вартість, якість, місце та час оплати, тощо. Він позбавлений можливості впливати на цей процес, оскільки його права звужено умовами договору, який укладено на невизначений строк. Цей договір не відповідає вимогам закону, є несправедливим, укладений лише на користь однієї сторони - відповідача, тому просив задовольнити його вимоги на підставі ст.ст. 203,215 ЦК України, ст.15 Закону України «Про оренду землі» (а.с.2-5).
У відзиві на позов представник ТОВ «Злагода» посилався на те, що позовні вимоги ОСОБА_1  є безпідставними та необґрунтованими, а в подальшому - звернувся до суду із заявою про застосування  позовної давності до його вимог(а.с.39-40, 41-42,66-69).
У письмових поясненнях на позов представник третьої особи - Одеської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру просив відмовити у позові за його безпідставністю (а.с.34-35).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 грудня 2020 року в позові ОСОБА_1 відмовлено. 
Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено належним чином підстави, передбачені ст.ст.203,215 ЦК України та ст.15 Закону України «Про оренду землі» для визнання спірного договору оренду землі недійсним. Спірний договір оренди землі укладений у встановленій законом формі та порядку й законних підстав для його визнання недійсним немає (а.с.118-122).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі адвокат  Арнаута А.Г. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
На обґрунтування скарги, крім доводів які містяться у позові зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що: 
- спірний договір оренди не містить строку дії договору. У договорі лише зазначено дату, з якої укладено договір оренди землі, тому відсутність у договорі строку його дії є підставою для визнання договору недійсним;
- з урахуванням відсутності у договорі оренди землі строку дії договору, неможливо визначити: з якого часу відносини по оренді землі з відповідачем є припиненими та відповідно з якого часу позивач може самостійно обробляти належну йому на праві власності земельну ділянку або передати земельну ділянку в оренду іншому суб`єкту на більш вигідних для нього умовах;
- з урахуванням відсутності у договорі оренди землі строку дії договору та дати його закінчення, спірний договір оренди є безстроковим, що суперечить положенням ст.93 ЗК України;
- відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди землі, істотними умовами договору оренди землі є, зокрема: строк дії договору оренди. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст.4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до вимог закону;
- здійснення державної реєстрації договору оренди з відсутністю такої істотної умови, як строк дії договору, суперечить положенням ст.15 Закону України «Про оренду землі», а тому є незаконним та здійсненим поза межами повноважень державного реєстратора;
- без відома та отримання згоди позивача, у п. 4.1 Договору, відповідачем по справі односторонньо були внесені зміни, та зазначено, що орендна плата за земельну ділянку вноситься «Орендарем» у формі та розмірі 3,0 % від нормативної грошової оцінки;
- одностороння зміна відповідачем без згоди позивача бази визначення орендної плати з вартості земельного паю на «нормативну грошову оцінку» порушили право позивача на отримання орендної плати у розмірі, встановленому між ним та відповідачем на час укладення поговору;
- вказане виправлення не обумовлено підписами сторін, та підписом орендодавця, що він ознайомлений з внесеними змінами, зокрема розміру орендної плати, та погодження з цими змінами, на що звертає увагу Верховний Суд в ухвалі від 21 травня 2014 року у справі №6-1479св14; 
- при укладенні цивільно-правових угод, окрім угод щодо земель державної та комунальної власності, використовується саме вартість земельної ділянки, а не її нормативна грошова оцінка, яка є значно нижчою від вартості земельної ділянки;
- внесені відповідачем односторонні виправлення призвели до фактичного зменшення розміру орендної плати з урахуванням різниці в індексації нормативної грошової оцінки та вартості земельної ділянки з коефіцієнта 2,701 до 1,587, тобто за рахунок дій відповідача інфляційне збільшення розміру орендної плати зменшено в 1,7 разів (а.с.124-129).
Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники процесу не скористались.
Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 01 червня 2021 року, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як зазначалось вище, відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належним чином підстави, передбачені ст.ст.203,215 ЦК України та ст.15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору оренду землі недійсним. Спірний договір оренди землі укладений у встановленій законом формі та порядку, тому законних підстав для визнання його недійсним немає. Права позивача у зв`язку з укладеним договором оренди землі не порушені й у відповідності до вимог ст.ст.15,16 ЦК України не підлягають захисту судом.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14, а також у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі за № 500/3202/17.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Встановлені судом фактичні обставини справи
Встановлено, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 4,41 гектарів у межах згідно з планом, розташовану на території Кислицької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва підтверджено державним актом 1-ОД №047406, виданим на підставі рішення 16 сесії XXIII скликання Кислицької сільської ради народних депутатів Ізмаїльського району, Одеської області від 22 березня 2000 року №164 (а.с.8-10).
На вказану земельну ділянку позивач ОСОБА_1  уклав договір оренди від 08 липня 2009 року (далі-договір) з ТОВ «Злагода», який зареєстровано в Ізмаїльському районному відділі Одеської регіональної філії ДЗК при Держкомземі України 24 травня 2011 року за № 512208294000210 (а.с.6-7).
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 58 892,95 грн.(п.2.4 договору).
При цьому земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Забороняється зміна цільового призначення земельної ділянки (п.5.1,6.2 договору).
Згідно п.3.1,3.2, договір оренди укладено строком з 01 січня 2009 року. 
За п.4.1 договору орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем у формі та у розмірі 3% вартості земельного паю 48 124 грн. Дописано - від нормативно грошової оцінки. Строк виконання договору - 15 числа наступного за звітним роком місяця.
Відповідно до п.4.2 договору оренди, номенклатура, кількість та вартість продукції, яка поставляється орендарем орендодавцю в рахунок орендної плати, визначається в окремій угоді, що укладається щорічно до початку чергового року оренди і є додатком до цього договору (додаток 1).
Згідно п.4.5 договору оренди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми.
Так, за додатком до договору оренди земельної частки(паю), орендодавець ОСОБА_1 отримував натуральну оплату з 2009 року по 2018 рік, з 01 серпня по 01 грудня кожного року зерно 1500 кг, з 01 жовтня по 01 грудня кожного року олію 10 літрів, про що свідчить його особистий підпис про отримання натуроплати (а.с.7,7зворот).
Крім того, за довідкою ТОВ «Злагода» підтверджено, що ОСОБА_1 отримував орендну плату з 2009 по 2016 роки у вигляді пшениці, ячменю, соняшнику, гороху, кукурудзи (а.с.49).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Звертаючись до суду з позовом про визнання договору оренди недійсним, позивач посилався на те, що договір оренди землі був укладений з порушенням істотних умов договору відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі».
Так, у ч.1ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч.1ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.ч.1-5ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч.1та 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України. 
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, мають безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки - підлягають виконанню.
За ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 
Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначено ч.1 ст.15 ЦК України.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.
Вирішуючи питання про визнання договору оренди землі недійсним, необхідно враховувати вимоги ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд має встановити, чи дійсно право орендодавця порушено та з`ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до додатку до договору оренди та довідки про отримання орендної плати, які надано відповідачем, щорічно ТОВ «Злагода»  позивачу ОСОБА_1 з 2009 року по 2018 рік включно своєчасно в повному обсязі надавало орендну плату за договором оренди, з якою він погоджувався тривалий час (а.с.7,49).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що договір оренди  виконувався сторонами, відповідач щороку сплачував орендну плату  і  позивач не заперечував проти її розміру, тим самим підтвердив свою волю на продовження договірних відносин з відповідачем на протязі тривалого часу.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договорів, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.
При цьому під час реєстрації договору оренди уповноважена посадова особа, яка проводить державну реєстрацію, перевіряє відповідність укладеного договору оренди землі, вимогам Закону України "Про оренду землі" та Типового договору оренди землі.
Суд першої інстанції вірно встановив, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладено у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення позивача, починаючи з 2009 року було спрямоване на укладання договору оренди з відповідачем, а тому між позивачем та відповідачем при укладенні договорів оренди землі погоджено істотні умови договору, у тому числі об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), що підтверджується змістом договору оренди та отриманням позивачем орендної плати з 2009 року.
Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в постанові від 07 жовтня 2020року справа № 506/122/16(провадження № 61-4838 св 18). 
Позивач ОСОБА_1 всупереч вимог ст.ст.76,81 ЦПК України не надав докази порушення його прав через відсутність в договорі оренди землі положень про строк дії договору та правильне визначення орендної плати. 
Так, у відповідності до акту приймання – передачі земельної ділянки від 24 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Злагода», про передачу земельної ділянки в користування на підставі договору оренди, позивач добровільно передав 24 травня 2011 року земельну ділянку TOB «Злагода» в оренду терміном на 10 років, площею 4,41 га, в тому числі ріллі 4,41га (а.с.53). 
При цьому будь-яких заперечень, щодо строку дії договору 10 років, позивач не зазначив, власноручно підписав акт і погодився із строком дії договору оренди.
Разом з тим, ОСОБА_1 не позбавлений був можливості з 2009 року у разі необхідності  укласти з відповідачем ТОВ «Злагода» додаткові угоди з приводу  уточнень або змін умов договору оренди землі. 
Матеріали справи не містять доказів будь-яких звернень орендодавця ОСОБА_1 до ТОВ «Злагода» щодо внесення змін до договору оренди землі з приводу розміру орендної плати, строку дії договору оренди та інших вимог на які посилається позивач у позові та апеляційній скарзі.
Більш того, на теперішній час позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідача ТОВ «Злагода» з відповідною заявою про внесення відповідних змін до договору про оренду землі. 
Так, під час підписання договору, сторони договору дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. При цьому, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16 (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Крім того до договору оренди земельної ділянки додано копію державного акту, при складанні, видачі та реєстрації якого було вчинено відповідний план та схема земельної ділянки, а також учинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів (а.с.8,10).
Кадастровий номер земельної ділянки сформовано12 жовтня 2010 року (а.с.9).
У постанові Верховного Суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19) вказано, що тлумачення ст.ст.215,216 ЦК України та ст.ст. 651-653 ЦК України свідчить, що законодавець розмежовує конструкції «недійсність договору» та «розірвання договору», як за підставами, так і за своїми правовими наслідками. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.
Таким чином, доводи апелянта про відсутність в оспорюваному договорі істотних умов, про порядок перегляду орендної плати, строк дії договору, не є підставою для визнання його недійсним, оскільки позивач не довів, яким чином порушені права позивача як орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі оренди цих істотних умов і не надав належних доказів того, що права позивача при укладенні вказаного договору оренди земельної ділянки були порушені тим, що в договір не буди внесені вищевказані істотні умови.
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №  685/261/17 (провадження № 61-32836св18).
Посилання апелянта на виправлення, які зроблено у п.4.1 договору оренди щодо орендної платі є необґрунтованими, оскільки є підставою для укладання відповідних змін до договору оренди, які позивачем не було зроблено з 2009 року, так як сторони договору в процесі його дії можуть самі усунути у встановленому порядку порушення, зокрема, шляхом: вчинення нового правочину та не позбавлені права вчинити правочин про внесення змін до договору з метою приведення його у відповідність із Законом України "Про оренду землі" та Типового договору оренди землі. 
Разом з тим,  ОСОБА_1  не звертався до орендаря ТОВ «Злагода» з заявами про зміну розміру орендної плати, про встановлення конкретній її розмір, грошовий, натуральний, з врахуванням інфляції, а тому відсутні правові підстави вважати порушеними права орендодавця під час укладання та дії договору оренди.
Твердження позивача, що договір оренди землі є недійсними, оскільки сторонами не переглядався розмір орендної плати є неспроможними, оскільки перегляд умов договору є правом сторін такого договору, та може здійснюватись виключно за взаємною згодою, однак позивач з такою заявою до відповідача не звертався.
При цьому п.4.4 договору оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз у три роки, у разі:
- зміни умов господарювання, передбачених Договором;
- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;
- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;
- в інших випадках, передбачених законом.
Також встановлено, що позивач за п.4.4 договору оренди не звертався до відповідача один раз в три роки про її перегляд.
Крім того, п.4.3 договору оренди передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, однак позивач також не звертався до відповідача для обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції, починаючі з 2009 року.
При цьому це право позивача передбачено договором, за яким відповідно до п.13.1 договору оренди земельної ділянки, зміна умов договору оренди земельної ділянки здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. 
Таким чином, матеріали справи не містять  інформації, що позивач звертався до відповідача ТОВ «Злагода» з будь-якими пропозиціями з приводу зміни розміру орендної плати, строку дії договору та інше, тобто свідомо не використовував надане йому право як законом, так і договором.
Отже, підписуючи договори оренди , орендодавець погодився на всі його умови з 2009 року та з розміром орендної плати за землю, яку він отримував з 2009 року, що визначено у Додатку до договору оренди(а.с.7,7-зворот) .
Встановивши, що ОСОБА_1 не довив підстав, які б свідчили про недійсність договору, які його права чи інтереси порушенні внаслідок укладення цього договору, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у позові про визнання договору оренди недійсним та відповідних похідних вимог.
Більш того, згідно акту обстеження земельних ділянок від 27 квітня 2017 року, складеного комісією у складі: директора TOB «Злагода» Стойкова Л.К., зам.директора TOB «Злагода» Слободенюк С.А., головного спеціаліста управління економічного та агропромислового розвитку Ізмаїльської райдержадміністрації Череш О.О., землевпорядника Кислицької сільської ради Іванової Є.І., поля №6,7,8,9,10, загальною площею 417 га засіяно соняшником, горохом. Зі слів директора TOB «Злагода» поле №7 засіяно СФГ «Ніколенко І.С.», поле № 6,8,9,10 засіяно - СФГ «Чабан П.Г» (а.с.54).
Тобто, земельна ділянка позивача з 2017 року дотепер знаходиться в користуванні інших осіб.
Крім того, відповідачем у справі було заявлено про застосування до спірних правовідносин позовної давності (а.с.41-42).
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки згідно до акту приймання – передачі земельної ділянки від 24 травня 2011 року, позивач ОСОБА_1 добровільно передав 24 травня 2011 року земельну ділянку TOB «Злагода» в термін на 10 років, з позовом до суду позивач звернувся 13 червня 2017 року, тому строк позовної давності ним не пропущено, виходячи із дії договору, а сам факт не погодження з умовами договору не є підставою для застосування позовної давності(а.с.53). 
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені. 
Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Арнаута Андрія Георгійовича в інтересах  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року.

Головуючий 

Судді: