КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 362/4053/20
провадження № 22-ц/824/6776/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
24 травня 2021 року                                                                                             м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М. 
суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року у складі судді  Лебідь-Гавенко Г. М.,
встановив :
 
04.08.2020 Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ  «КБ  «Приватбанк»)  звернулося  до  суду  з позовом  про  стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.09.2017, що виникла станом на  19.05.2020 у розмірі 21 385,62 грн.
Посилалося на ті підстави, що ОСОБА_1   звернулася до  АТ  «КБ  «Приватбанк» з метою  отримання  банківських послуг, у зв`язку з  чим підписала  анкету-заяву  від 08.09.2017. 
При підписанні анкети-заяви  ОСОБА_1  підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання  банківських послуг.
При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Вказувало, що свідченням приєднання до угоди відповідача та дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, а його виконання вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.
Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що  зазначений у довідці  про зміну умов кредитування  та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір  кредитного  ліміту збільшився до 15 000 грн.
Згідно н. 2.1.1.12.7.1. договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язані за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору.
В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд".
Щодо встановлення та зміни кредитною ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
У  зв`язку з  порушенням  відповідачем зобов`язань за  кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення  заборгованості,  станом на  19.05.2020  утворилась заборгованість 21 385,62 грн, з яких: 14 984,68 грн  - заборгованість за простроченим тілом кредиту;  6 400,94  грн - заборгованість за простроченими відсотками. 
Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить скасувати рішення суду першої  інстанції  та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином.
Вказує, що відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), відповідач  повинен повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами в межах строку кредитування.
Отже, виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання ним кредитних коштів банку, що також підтверджується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року.
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, не здійснила своєчасне погашення заборгованості за кредитом, а тому ОСОБА_1 відповідно до ст. 610, 612 ЦК України має сплатити заборгованість, яка утворилась станом на 19.05.2020 у розмірі 21 385,62 грн та складається з: 14 984,68 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 6 400,94 грн заборгованості  за простроченими відсотками.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася. 
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено,  що  згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку,  яка підписана   ОСОБА_1   08.09.2017, остання надала згоду, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, які викладені на сайті позивача, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідно до наданого  позивачем  розрахунку  станом  на  19.05.2020 утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі  21 385,62 грн, яка складається  з наступного: 14 984,68 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 400,94 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява  не  містить даних про  вид картки, яку бажає  оформити позичальник, про    розмір коштів, які мали  бути зараховані  на  банківську картку,  розмір  процентів,  кредитний ліміт,  відомості про   рахунки,  відкриті для  зарахування  кредитного  ліміту,  розмір  штрафних санкцій тощо. Витяг також  не  дає можливості встановити  вказану  інформацію. Витяг  з Умов і  правил   надання  банківських   послуг  не  можна  вважати складовою частиною  укладеного  між сторонами кредитного  договору,  оскільки  останні  не  містять  підпису ОСОБА_1 ,  не встановлено  наявність  належних  і допустимих доказів,  що  саме  ці Умови розуміла  ОСОБА_1 , підписуючи заяву позичальника. 
Колегія суддів не може повністю погодитися за такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
У підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду першої інстанції копію анкети заяви від 08 вересня 2017 року, яка підписана   ОСОБА_1 , довідку про видану кредитну картку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписку про рахунку, розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять дати їх прийняття чи затвердження та підпис ОСОБА_1 , Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі  або  речі,  визначені  родовими ознаками,  у  такій  самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у  строк  та  в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Однак, ні анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , ні Умови та Правила надання банківських послуг, які надані суду позивачем, не містять розміру процентів за користування кредитом, які погодили сторони при укладенні договору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України , оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Такі висновки відповідають правовій позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 342/180/17 від 3 липня 2019 року.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони погодили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом у сумі 6 400 грн 94 коп.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував користування відповідачем кредитними коштами, що підтверджується наданою суду першої інстанції випискою з рахунку, не можуть бути підставою для висновку, що між сторонами досягнуто погодження з істотних умов кредитного договору, зокрема розміру процентної ставки.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Разом з цим, з наданої суду виписки по рахунку вбачається, що банк видав відповідачці картку, остання користувалася нею та грошовими коштами банку, тому висновок суду про ненадання позивачем доказів отримання відповідачем грошових коштів не відповідає наданим суду доказам.
За змістом частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Отже, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1  отриманої від банку суми у розмірі  14 984 грн 68 коп.
Згідно частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.
Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів повернення банку отриманих грошових коштів.
Отже, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у стягненні з відповідачки отриманих грошових коштів у сумі 14 984 грн 68 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані позивачем докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір  задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» складає 70,06 %.
За подання позовної заяви банком сплачено 2 102 грн судового збору, за подання  апеляційної скарги  -   3 153 грн,  всього  5 255  грн.  
З урахуванням  часткового  задоволення  позову, з  відповідача  на  користь  позивача підлягають  стягненню витрати  зі сплати судового  збору  в сумі 3 681,65 грн  (5 255 грн х 70,06% /100%).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення отриманих грошових коштів скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1   (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д)  суму непогашеного кредиту у розмірі 14 984,68 грн.
Стягнути з   ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по  сплаті судового  збору  в сумі 3 681,65 грн  
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                      Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                        Т.  А. Семенюк  
 
                                                                                   І.  М. Рейнарт