ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3201/21 Справа № 212/6790/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 212/6790/14-ц 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Голуб О.О. 
сторони:
позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

       ВСТАНОВИВ:        

В червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор», звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 30 жовтня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 8/2006/840-К/1373-А, відповідно до умов якого відповідачу надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 8415,00 доларів США, з виплатою відсоткової ставки у розмірі 10% річних, зі строком повернення кредиту до 20.10.2011 року. Позивач умови Договору виконав у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_1 , попри взяті на себе зобов`язання, умови Договору не виконала, своєчасно суму отриманого кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом не повернув.
В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором, 30 жовтня 2006 року, між позивачем та ОСОБА_2 , був укладений Договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед позивачем відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору які існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідач, як солідарний боржник, також умови Кредитного договору не виконав, чим порушив умови Договору. 
На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за Кредитним договором в розмірі 8007,97 доларів США та 446284,16 грн.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 8/2006/840-К/1373-А від 30 жовтня 2006 року у сумі 8007,97 доларів США, що в гривневу еквіваленті дорівнює 103920 гривень 23 копійки та складається з: заборгованість по тілу кредиту - 5389,21 дол. США, заборгованість по відсоткам - 2618,76 дол. США; та 97138 гривень 01 копійку, що дорівнює 7485,34 доларів США та складається з: заборгованість по комісії - 12281,46 грн., заборгованість по пені - 69936,32 грн., заборгованість по штрафам - 10920,23 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір в сумі 2010 гривень 58 копійок.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.
На думку апелянтів, порука відповідача ОСОБА_2 є припиненою, оскільки ПАТ КБ «Надра» з досудовою вимогою до ОСОБА_2 звернувся в червні 2013 року, тобто більше ніж через шість місяців, визначених ч.4 ст. 559 ЦК України.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» – Панфілову Н.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 8/2006/840-К/1373-А від 30.10.2006 року тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор», та ОСОБА_1  укладено Кредитний договір № 8/2006/840-К/1373-А відповідно до умов якого відповідачу надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 8415 доларів США, з виплатою відсоткової ставки у розмірі 10% річних, зі строком повернення кредиту до 20.10.2011 року. Позивач умови Договору виконав у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_1 , попри взяті на себе зобов`язання, умови Договору не виконала, своєчасно суму отриманого кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом не повернула у зв`язку з чим, згідно з розрахунком заборгованість відповідачів перед позивачем, станом на 15.04.2014 року складає 8007,97 доларів США та 446284,16 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту: 5389,21 дол. США, заборгованості по відсоткам: 2618,76 дол. США, заборгованості по комісії: 1254,63 дол. США, що в еквіваленті складає 16281, 46 грн., заборгованості по пені - 32294,00 дол. США, що в еквіваленті складає 419082,47 грн. та заборгованості по штрафам: 841,50 дол. США, що в еквіваленті складає 10920,23 грн.
В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, 30 жовтня 2006 року, між позивачем та ОСОБА_2 , був укладений Договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед позивачем відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору які існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідач ОСОБА_2 , як солідарний боржник, також умови Кредитного договору не виконав, чим порушив умови Договору. 
Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № 8/2006/840-К/1373-А від 30.10.2006 року. 
Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для солідарного стягнення заборгованості за Кредитним договором № 8/2006/840-К/1373-А від 30.10.2006 року з поручителя, з огляду на наступне.
За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. 
В силу статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
За змістом ст. 554 цього Кодексу, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
При зверненні банку до суду з позовом до позичальника та поручителя для правильного вирішення справи по суті, суд зобов`язаний перевірити чи не припинилася порука.  
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Аналіз наведеної вище норми та статей 251, 252 ЦК України дає підстави для висновку, що порука – це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Разом з тим, відповідно до ст. 251 ЦК України, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. 
Згідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.
У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням».
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) викладено правовий висновок такого змісту: «Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя».
Таким чином, з огляду на зазначені правові норми та позицію Великої Палати Верховного Суду, можна зробити висновок, що у випадку не встановлення у договорі поруки строку у вигляді дати, місяця, року, застосовується положення ч. 4 ст. 559 ЦК України і строк, передбачений цією статтею, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові.
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України. В цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України, яка діяла на момент виникнення правовідносин, про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Пунктом 5.3 Договору Поруки передбачено, що цей договір набуває набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
Оскільки Договором Поруки не встановлено спеціальних підстав припинення поруки, в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Такі висновки застосування норм матеріального права, а саме ч.4 ст. 559 ЦК України, є сталими, та викладені в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року в справі № 6-69цс11, Постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року в справі № 6-152цс13, Постанові Верховного Суду України від 14 червня  2017 року в справі № 6-1009цс17, Постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року, справа № 755/6501/15-ц, провадження 61-26468св18, Постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року справа № 520/44/15-ц, провадження № 61-16130св18, Постанові Верховного Суду від 15.07.2020 року, справа №761/10516/14, провадження № 61-38744св18. 
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.
При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Як вбачається із матеріалів справи, 30 жовтня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 8/2006/840-К/1373-А, відповідно до умов якого відповідачу надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 8415 доларів США, з виплатою відсоткової ставки у розмірі 10% річних, зі строком повернення кредиту до 20.10.2011 року.
З матеріалів справи вбачається, що станом на 20.10.2011 року, тобто на момент закінчення строку дії кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 вже мала прострочену заборгованість по поверненню кредиту та процентам (а.с.8-11).
Доказів направлення на адресу поручителя ОСОБА_2 вимоги про повернення суми заборгованості за кредитним договром протягом шести місяців з дня припинення строку дії довогову, як того вимагає ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, матеріали справи не містять.
Письмова вимога до поручителя про повернення суми заборгованості за кредитним договором була пред`явлена Банком боржнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 15.04.2014 року, тобто більше ніж через шість місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя.
У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.
За таких обставин, колегія суддів вважає припиненою поруку відповідача ОСОБА_2 за Договором Поруки від 30.10.2006 року.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про припинення поруки за договором між Банком та ОСОБА_2 , відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову Банку про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором. 
При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 про те, що ПАТ КБ «Надра» з досудовою вимогою до ОСОБА_2 звернувся в червні 2013 року, оскільки матеріали справи містять досудову вимогу позивача, в якій зазначено, що за кредитним договором № 8/2006/840-К/1373-А існує заборгованість станом на 15 квітня 2014 року. 
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 та скасування судом апеляційної інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 , на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» належить стягнути 1507 гривень 93 копійок, сплачених при подачі апеляційної скарги (а.с.144).
В інші частині рішення суду не оскаржено.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 задовольнити частково. 
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року скасувати в частині задоволення позовних вимог  Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор», до  ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором солідарно та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1507 (одна тисяча п`ятсот сім) грн. 93 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13 травня 2021 року.

Головуючий:
Судді: