Постанова
Іменем України
 
13 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 465/5402/16-ц
провадження № 61-17041св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., 
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», 
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», подану адвокатом Романовою Наталією Володимирівною, на постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року в складі колегії суддів: 
Ніткевича А. В., Бойко С. М., Шеремети Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк», банк) звернулося до суду з позовом 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Обґрунтовуючи позов вказує, що 01 серпня 2008 року між АТ «Ощадбанк» 
та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким позичальник отримала кредит у розмірі 40 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 01 серпня 2018 року.
 
Відповідно до договору поруки від 01 серпня 2008 року поручителем позичальника виступив ОСОБА_3 .
 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання 01 серпня 2008 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ПАТ «Ощадбанк» укладено іпотечний договір № 8345, відповідно до якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .
 
Банк зобов`язання за кедитним договором виконав, надав позичальникові 
в користування кошти у визначеному договором розмірі. 
 
Позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконала, станом 
на 20 січня 2018 року сума боргу складає 37 081,83 дол. США.
 
Посилаючись на викладене, банк просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором кредиту в розмірі 37 081,83 дол. США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки 
на підставі звіту суб`єкта оціночної діяльності від 05 лютого 2018 року в розмірі 607 400,00 грн; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу 
на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Також просив стягнути з відповідачів 
на користь банку судові витрати.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 
2018 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено. 
 
Звернено стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору 
від 01 серпня 2008 року № 8345, із змінами та доповненнями, внесеними відповідно до договору від 05 вересня 2011 року № 6559, а саме на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 
43,4 кв. м, житловою площею 29,1 кв. м, комору у підвалі плошею 2,0 кв. м, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 31 жовтня 1996 року за № НОМЕР_1 та зареєстрованого Львівським МБТІ та ЕО 
і записаного у реєстрову книгу за № 22042, з метою погашення заборгованості 
за кредитним договором від 01 серпня 2008 року № 3005, розмір якої станом 
на 30 січня 2018 року складає 37 081,83 дол. США.
 
Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки в розмірі 607 400,00 грн без ПДВ, визначену на підставі звіту про оцінку майна, проведену 05 лютого 
2018 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 .
 
Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду 
м. Львова від 21 березня 2018 року залишено без задоволення.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
ОСОБА_1 залучено до участі у справі як правонаступника відповідача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
09 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що 09 червня 2020 року Господарським судом Львівської області відкрито провадження у справі 
№ 914/1016/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та введено процедуру реструктуризації боргів і мораторій на задоволення вимог кредиторів.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2018 року скасовано.
 
Справу № 465/5402/16 за позовом АТ «Ощадбанк» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, передано до Господарського суду Львівської області, на розгляді якого перебуває справа № 914/1016/20 про неплатоспроможність боржника 
ОСОБА_1 .
 
Апеляційний суд дійшов висновку, що предметом спору у цій справі є майнові вимоги до боржника ОСОБА_1 , щодо якої ухвалою Господарського суду Львівської області від 09 червня 2020 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника, введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів , отже всі майнові спори, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинні розглядатись 
у порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, і в межах цієї справи.
 
Апеляційний суд пославшись на частину четверту статті 263 ЦПК України застосував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19).
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені доводи
 
У листопаді 2020 року Романова Н. В., яка діє в інтересах АТ «Ощадбанк», подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року скасувати й залишити в силі заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2018 року.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та зазначає, що судами попередніх інстанцій при вирішенні справи не враховано висновок щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 564/1770/13-ц, 
від 23 жовтня 2019 року у справі № 752/4361/15, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, в ухвалі Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі 
№ 361/7577/17, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі 
№ 904/7234/15.
 
Також зазначає, що Кодекс України з процедур банкрутства набрав чинності 
21 квітня 2019 року, його введено дію з 21 жовтня 2019 року. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу установлено, що з дня введення його в дію подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім випадків, наведених у вказаному пункті.
 
Вказує, що заочне рішення Франківського районного суду м. Львова ухвалене 
21 березня 2018 року, апеляційне провадження відкрито 3 серпня 2018 року, тобто на час набрання Кодексу України з процедур банкрутства розгляд справи було закінчено, при цьому провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , введення процедури реструктуризації боргів, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів з майновими вимогами відкрито ухвалою Господарського суду Львівської області від 09 червня 2020 року, отже підстав для передачі справи до господарського суду на стадії апеляційного провадження не було. 
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 465/5402/16-ц та витребувано її з Господарського суду Львівської області.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року справу призначено 
до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд встановив, що 01 серпня 2008 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким остання як позичальник отримала кредит 
у розмірі 40 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 01 серпня 
2018 року.
 
Відповідно до договору поруки від 01 серпня 2008 року поручителем позичальника виступив ОСОБА_3 .
 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання 01 серпня 2008 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ПАТ «Ощадбанк» укладено іпотечний договір № 8345, відповідно до якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .
 
Банк умови кредитного договору виконав, надав у користування боржникові кредитні кошти у розмірі, визначеному договром. 
 
Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконала, станом 
на 20 січня 2018 року сума заборгованості за кредитним договором складає 
37 081,83 дол. США.
 
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором згідно з умовами кредитного договору та договору іпотеки у кредитора виникло право звернути стягнення заборгованості на предмет іпотеки.
 
Згідно зі звітом про оцінку майна, проведеного суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість предмета іпотеки як об`єкта оцінки станом на 05 лютого 
2018 року становила 607 400,00 грн без ПДВ.
 
Після відмови у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова, ухваленого 21 березня 2018 року, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 21 березня 2018 року призначено до розгляду на 02 квітня 2019 року.
 
Під час апеляційного провадження апеляційний суд установив, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 09 червня 2020 року відкрито провадження у справі № 914/1016/20про неплатоспроможність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , боржника за цим позовом, введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - 
ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод 
чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім cудових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню 
з огляду на таке. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
 
Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод 
чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ визначений за правилами іншого судочинства.
 
21 квітня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), та з 21 жовтня 2019 року його введено в дію.
 
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, окрім випадків, наведених 
у вказаному пункті.
 
Відповідно до статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
 
Згідно з частиною 3 статті 7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження 
в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
 
У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 904/7234/15 Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на положення законодавства України, чинного 
на момент розгляду справи Верховним Судом, законодавець підкреслив, 
що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, 
у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
 
Указаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження 
№ 12-143гс19), від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17.
 
У цій же постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 904/7234/15 Верховний Суд зазначив, що відсутність порушеного провадження у справі про банкрутство відповідача на момент звернення з позовом (13 серпня 2015 року), судового розгляду справи по суті в суді першої інстанції, який закінчився ухваленням рішення від 29 вересня 2015 року, звернення з апеляційною скаргою, свідчить про об`єктивну неможливість направлення такої справи до господарського суду для розгляду в межах справи про банкрутство, провадження у якій порушено 
03 грудня 2015 року.
 
Оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 
2018 року скасовано, а справу № 465/5402/16 за позовом АТ «Ощадбанк» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення 
на предмет іпотеки, передано до Господарського суду Львівської області, 
на розгляді якого перебуває справа № 914/1016/20 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , то фактично суд апеляційної інстанції закрив провадження у цивільній справі.
 
Ураховуючи, що на момент звернення АТ «Ощадбанк» з позовом у цій справі 
у вересні 2016 року, ухвалення судом першої інстанції рішення від 21 березня 2018 року за результатами розгляду справи по суті, та на момент звернення 
з апеляційною скаргою і відкриття апеляційного провадження 29 жовтня 
2018 року провадження у справі про банкрутство не було порушено, підстав для направлення справи до господарського суду для розгляду в межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ немає.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пунктів 1 - 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд 
є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що постанова апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою та відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню 
з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального 
і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку всім доводам позовної заяви, і ухвалити законне 
та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 
в особі філії - Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», подану адвокатом Романовою Наталією Володимирівною, задовольнити частково.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року скасувати.
 
Справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки повернути до Львівського апеляційного суду для продовження розгляду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий    Судді:	М. Є. Червинська   С. Ю. Бурлаков   В. С. Жданова   А. Ю. Зайцев   В. М. Коротун