УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 679/980/20
Провадження № 22-ц/4820/610/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
секретар судового засідання Гриньова А. М., 
з участю: представника позивача Волкова С. В.,
відповідачки ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 679/980/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 , на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 січня 2021 року (суддя Гавриленко О. М., повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року) у справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання незаконними і скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та державну реєстрацію земельних ділянок. 

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :
У серпні 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що йому відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серії ХМ № 107978 і № 107999 від 12 липня 2005 року належать на праві приватної власності земельні ділянки площею 0,0992 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель кадастровий номер 6810500000:02:005:0077 і площею 0,0369 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 6810500000:02:005:0078, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
У грудні 2017 року він, маючи намір подарувати зазначені земельні ділянки синові, звернувся до Відділу у м. Нетішині міськрайонного управління у Славутському районі та м. Нетішині ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про отримання витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки з кадастровими номерами 6810500000:02:005:0078, 6810500000:02:005:0077. Проте йому було відмовлено у прийнятті заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру та у видачі витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки з кадастровими номерами 6810500000:02:005:0078, 6810500000:02:005:0077 у зв`язку із неповним обсягом поданих документів. На повторне звернення у січні 2018 року отримав листа від 23 січня 2018 року №31-22-0.182-15/120-18, згідно з яким відмова у наданні витягів з Державного земельного кадастру про належні земельні ділянки пов`язана з тим, що у Національній кадастровій системі відсутні обмінні файли, а також у місцевому фонді документації відсутня технічна документація із землеустрою на зазначені земельні ділянки. 02 березня 2018 року передав до Відділу отримані у розробника технічної документації на CD-диску обмінні файли земельних ділянок з метою їх внесення до Національної кадастрової системи. Проте йому було повідомлено, що надані обмінні файли у форматі XML неможливо внести до Національної кадастрової системи, у зв`язку із тим, що при завантаженні даних програмне забезпечення в автоматизованому режимі формує зауваження «Геометрія в електронному документі перетинається із земельними ділянками кадастрові номери 6810500000:02:005:0147, 6810500000:02:005:0148, 6810500000:02:005:0561.
У липні 2020 року стало відомо, що на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 04 березня 2006 року, розробленого ПП «Ліко-Агросервіс+», сформовано та зареєстровано з присвоєнням кадастрових номерів земельні ділянки площею 0,1000 га і 0,1513 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , які 21 грудня 2018 року придбала ОСОБА_4 . Врегулювати спір у позасудовому порядку не вдалося. 
Тому ОСОБА_2 просив скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 29593131 від 21 грудня 2018 року про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6810500000:02:005:0147 площею 0,1 га та запис № 29593431 від 21 грудня 2018 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6810500000:02:005:0148 площею 0,1513 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 ; скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію зазначених земельних ділянок. 
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 січня 2021 року у позові відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову.
ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі, поданій представником, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не дослідив питання наявності технічної документації зі складання державних актів на право власності на земельні ділянки і передчасно дійшов висновку про її відсутність. Висновок суду про недоведеність факту накладення земельних ділянок ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами 6810500000:02:005:0078, 6810500000:02:005:0077 не відповідає фактичним обставинам справи. Суд не взяв до уваги те, що наявність зареєстрованих у Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровими номерами 6810500000:02:005:0147 та 6810500000:02:005:0148 є протиправною перешкодою для внесення до Державного земельного кадастру відповідних відомостей про раніше сформовані належні йому на праві власності земельні ділянки.
ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області у відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Зазначає, що ГУ Держгеокадастру не може бути співвідповідачем, оскільки на момент внесення до Державного земельного кадастру земельних ділянок дані правовідносини регулювалися чинним на той час Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02.07.2003, відповідно до якого обов`язок ведення Державного реєстру земель покладався на ДП «Центр державного земельного кадастру» та його територіальні органи. Крім того, у Відділі у м. Нетішині міськрайонного управління у Славутському районі та у м. Нетішині Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області відсутня технічна документація зі складання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки позивача, що унеможливлює визначення самого факту накладення спірних земельних ділянок.
У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав. ОСОБА_1 визнала її необґрунтованою у повному обсязі. 
Представник ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до пунктів 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Суд першої інстанції правильно установив, що відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серії ХМ № 107978 і № 107999 від 12 липня 2005 року, виданих на підставі рішення Нетішинської міської ради від 28.04.2005 № 23, ОСОБА_2 належать на праві приватної власності земельні ділянки площею 0,0992 га кадастровий номер 6810500000:02:005:0077 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і 0,0369 га кадастровий номер 6810500000:02:005:0078 для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).
23 січня 2018 року Відділ у м. Нетішині міськрайонного управління у Славутському районі та м. Нетішині ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області на звернення ОСОБА_2 від 16.01.2018 відмовив останньому у наданні витягів з Державного земельного кадастру про належні йому земельні ділянки у зв`язку з тим, що у Національній кадастровій системі відсутні обмінні файли, а також у місцевому фонді документації відсутня технічна документація із землеустрою на зазначені земельні ділянки. Позивачеві рекомендовано звернутися до розробника технічної документації із землеустрою для отримання обмінного файлу щодо земельних ділянок (а.с. 16).
16 березня 2018 року Відділ у м. Нетішині міськрайонного управління у Славутському районі та м. Нетішині ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомив позивача, що надані ним обмінні файли у форматі XML неможливо внести до Національної кадастрової системи, у зв`язку із тим, що при завантаженні даних програмне забезпечення в автоматизованому режимі формує зауваження «Геометрія в електронному документі перетинається із земельними ділянками 6810500000:02:005:0147, 6810500000:02:005:0148, 6810500000:02:005:0561» (а.с. 18).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 217929812 від 27.07.2020 та інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.07.2020 ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 21.12.2018, зареєстрованих приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О. В., є власником земельних ділянок площею 0,1513 га та 0,1000 га кадастрові номери 6810500000:02:005:0147, 6810500000:02:005:0148 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на АДРЕСА_1 (а.с. 19-20, 21-22).
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-6812082762020 і НВ-6812082782020 від 28.07.2020 земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,1513 га для ведення особистого селянського господарства кадастрові номери 6810500000:02:005:0147 та 6810500000:02:005:0148 були зареєстровані 30.04.2009 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, розробленої ПП «Ліко-Агросервіс+» 04.03.2006 (а.с. 23-28).
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмову у позові суд мотивував недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог, а також невірно обраним позивачем способом захисту порушеного права.
Такий висновок суду не у повній мірі відповідає вимогам закону. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові з підстав обрання ОСОБА_2 неналежного способу захисту порушеного права з таких підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. 
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. 
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:
1) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;
2) визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;
3) скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 914/285/19.
Що стосується вимог про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації належних відповідачці земельних ділянок, то вони є похідними від вимог про скасування державної реєстрації права власності на ці земельні ділянки, які фактично не заявлені позивачем через обрання неналежного способу захисту порушеного права. 
За змістом частин 1-3, 6 статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон) земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Частиною 1 статті 24 цього Закону визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. 
Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», частини 13 статті 79-1 ЗК України державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Тому правильною є відмова у позові у частині вимог про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок, власником яких є ОСОБА_1 . 
Разом з тим, посилання у мотивувальній частині рішення на недоведеність ОСОБА_2 позовних вимог, тобто порушення його прав, як на підставу для відмови у позові є помилковим. 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Вирішення питання поновлення чи захисту права у встановлений законом спосіб, як і висновок про обрання неналежного способу захисту можливе лише за наявності порушення прав особи.
Апеляційний суд вважає, що порушення прав позивача має місце, оскільки Відділ у м. Нетішині міськрайонного управління у Славутському районі та м. Нетішині ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області установив, що відомості про належні ОСОБА_2 на підставі отриманих у встановленому законом порядку державних актів на право приватної власності на землю від 12 липня 2005 року земельні ділянки з кадастровими номерами 6810500000:02:005:0077 і 6810500000:02:005:0078, неможливо внести до Національної кадастрової системи у зв`язку з тим, що при завантаженні даних програмне забезпечення в автоматизованому режимі формує зауваження щодо перетину цих земельних ділянок із земельними ділянками 6810500000:02:005:0147, 6810500000:02:005:0148, які були зареєстровані 30 квітня 2009 року і право власності на які 21 грудня 2018 року набула ОСОБА_1 .
Аналогічний висновок Верховний Суд навів у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 635/3593/17-ц.
Проте для захисту свого порушеного права позивач обрав неналежний спосіб захисту.
Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно змінити і виключити з мотивувальної частини рішення посилання на недоведеність позовних вимог як на підставу для відмови у позові.
 
У решті рішення суду потрібно залишити без змін.
 
Оскільки апеляційний суд змінює судове рішення у частині мотивів його ухвалення, то розподіл судових витрат не здійснюється.

 
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , задовольнити частково. 
 
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 січня 2021 року змінити і виключити з мотивувальної частини рішення посилання на недоведеність позовних вимог як на підставу для відмови у позові.
 
У решті рішення суду залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 14 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай 

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта