ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

05 травня 2021 року      
м. Харків

Справа № 646/4372/19      
Провадження № 22-ц/818/2864/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Тичкової О.Ю., Кругової С.С., 
за участю секретаря судового засідання: Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», 
відповідач - Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію права власності, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 січня 2021 року, ухвалене суддею Шелест І.М., -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію права власності.

В обгрунтування позову зазначає, що Банк без належних правових підстав набув право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка йому належала, оскільки станом на момент реєстрації за Банком права власності на спірну квартиру, останній не являвся іпотекодержателем. Також зазначає, що на спірну квартиру розповсюджувався мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Крім того, всупереч наявності права користування спірної квартирою у двох малолітній дітей, Банком не було отримано дозволу опіки та піклування.

Просить суд:
скасувати рішення приватного нотаріуса ХМНО Бакумової А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31214071 від 02 вересня 2016 року, а також запис про державну реєстрацію права власності номер: 16201658 про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,8кв.м, житловою площею 49,1кв.м, а також стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1 082,40грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 січня 2021 року позов  ОСОБА_1 - задоволено частково.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31214071 від 02 вересня 2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк».
Скасовано запис про державну реєстрацію права власності номер: 16201658 про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру, яка розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,8кв.м, житловою площею 49,1кв.м.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 768,40грн.
У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що обраний позивачем спосіб захист не є належним та ефективним, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Також зазначає, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не регулює порядок вчинення реєстраційних дій державним реєстратором. Дія цього Закону стосується лише стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Оскільки вимога Банку про усунення порушень була залишена позивачем без задоволення, Банк звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.
Отже, Банком не були порушені норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині колегією суддів не переглядається.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір HAD0GF01270007 на суму 25 421,93 доларів США строком до 06 червня 2025 року з метою придбання квартири.

08 червня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав у спільну сумісну власність зі своєю дружиною чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,8кв.м, житловою площею 49,1кв.м.

08 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Коссе Л.М. за реєстровим №1487, про забезпечення зобов`язань за кредитним договором HAD0GF01270007, предметом якого стала вищезазначена квартира.

У п.26 Договору іпотеки сторони передбачили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» в позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки або продажу предмету іпотеку будь-якій особі та будь-яким способом.

19 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE ORTGAGE LOAN FINANCE N0.1PLC)» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, згідно якого права іпотекодержателя по іпотечному договору з ОСОБА_1 перейшли до «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE ORTGAGE LOAN FINANCE N0.1PLC)».

Відповідно до наявних в матеріалах справи інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про іпотеку спірного майна та про нового іпотекодержателя - «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» були зареєстровані в Державному реєстрі на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 31214071 від 02 вересня 2016 року приватного нотаріусу ХМНО Бакумовою А.В. Підстава внесення запису: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 19 лютого 2007 року.

14 квітня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (покупець), «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (продавець) та «ТМФ ТРАСТІ МІТЕД» (довірчий управитель) укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, згідно якого Банк придбав відповідні іпотечні активи, в т.ч. за кредитним договором та договором іпотеки з ОСОБА_1 від 08 червня 2005 року.

30 серпня 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А.В. з заявою про державну реєстрацію права власності на належну ОСОБА_1 спірну квартиру на підставі іпотечного застереження в договору іпотеки.

02 вересня 2016 року згідно рішення Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31214071 вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відкриттям розділу.

В обгрунтування наявності підстав для скасування рішення приватного нотаріуса ХМНО Бакумової А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31214071 від 02 вересня 2016 року, а також запису про державну реєстрацію права власності номер: 16201658 про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на вищевказану квартиру ОСОБА_1 вказував на порушення Банком законодавчо встановленого порядку здійснення такої реєстрації, оскільки Банк на момент реєстрації за ним права власності на спірну квартиру не був іпотекодержателем, а також зазначив, що на спірну квартиру розповсюджувався мораторій на стягнення майна громадян України.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, відповідно до положень ч.5 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на момент спірної реєстрації прав власності за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на момент спірної реєстрації прав власності за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до ч.2 ст.24 вказаного Закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Як зазначалось вище, 14 квітня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (покупець), «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (продавець) та «ТМФ ТРАСТІ МІТЕД» (довірчий управитель) укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, згідно якого Банк придбав відповідні іпотечні активи, в т.ч. за кредитним договором та договором іпотеки з ОСОБА_1 від 08 червня 2005 року.

Пунктом 2.9 цього договору передбачено, що Продавець зобов`язується: (а) зареєструвати Відступлення у Державному Реєстрі Речових прав на нерухоме майно: протягом 30 днів з дати укладення цього Договору зареєструвати інформацію стосовно Відступлення відповідних прав вимоги за іпотеками у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, із зазначенням Покупця як забезпеченої особи (іпотеко держателя) за відповідними Іпотеками (b) зареєструвати Відступлення у Державному реєстрі обтяжень: протягом 5 днів з дати укладення цього Договору зареєструвати Відступлення у Державному реєстрі обтяжень.

Між тим, як свідчать матеріали справи, станом на момент прийняття вказаного рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса) та реєстрації права власності на спірну квартиру в Державному реєстрі за ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до наявних в матеріалах справи інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна іпотекодержателем спірної квартири в Реєстрі значився «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» до матеріалів справи надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яка містить відомості про те, що іпотекодержателем спірної квартири, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31214071 від 02 вересня 2016 року, є АТ КБ «ПриватБанк» (т.І, а.с.52).

Разом з тим, із змісту рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31214071 від 02 вересня 2016 року (т.І, а.с.59) не вбачається, що цим рішенням вирішувалось питання про реєстрацію іпотекодержателем АТ КБ «ПриватБанк».

Представник АТ КБ «ПриватБанк» наголошує на тому, що сама по собі державна реєстрація не є підставою виникнення права власності.

Дійсно, подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17.

Між тим, державна реєстрація права власності за АТ КБ «ПриватБанк» вчинена 02 вересня 2016 року на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А.В. індексний №31214071, з порушенням вимог закону, крім іншого, з огляду на наступне.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 вказаного Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно ст.35 цього Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 36 даного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вказаного Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Так, відповідно до пп.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчим кредитом, наданим йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умов, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового) поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищуює 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15?ц, можна зробити висновок, що держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою. Вказана обставина обумовлена тим, що фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у тому числі і прав кредитодавця та позичальника у кредитних правовідносинах.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18 квартира площею до 140кв.м., яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «КБ «Приватбанк» як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Матеріалами справи підтверджено, що квартира, яка є предметом спору має площу меншу ніж 140кв.м, використовується позивачем як місце постійного проживання, була придбана за кредитні кошти надані у іноземній валюті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що квартира площею 78,8кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «КБ «Приватбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору №HAD0GF01270007 від 08 червня 2005 року.

Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «КБ «Приватбанк».

Даний висновком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18. Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а. 

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31214071 від 02 вересня 2016 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А. В. про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «КБ «Приватбанк» було прийнято з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З урахування викладеного наявні правові підстави для скасування рішення приватного нотаріуса та запису про державну реєстрацію права власності.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що спосіб захисту обраний позивачем не є ефективним. Такі доводи колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон № 1952), державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону № 1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час звернення з позовом у цій справі) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України №1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №756/13679/16-ц.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19 (провадження №61-13586св20).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1  звернувся до суду з цим позовом у червні 2019 року, а тому обраний позивачем та застосований судом спосіб захисту - скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31214071 від 02 вересня 2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк», а також скасування запису про державну реєстрацію права власності номер: 16201658 про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру, яка розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,8кв.м, житловою площею 49,1кв.м., відповідає вимогам закону та є ефективним.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та суттєвими не являються, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -                                                                                                Н.П. Пилипчук

Судді -                                                                                                       О.Ю. Тичкова 

                                                                                                                С.С. Кругова