Ухвала
Іменем України
30 червня 2021 року
м. Київ
справа № 759/6552/20
провадження № 61-10015ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Київхліб», треті особи: Профспілковий комітет (Приватного акціонерного товариства «Торговий Дім «Київхліб»), Профспілковий комітет (Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Київхліб»), про визнання недійсним наказу про звільнення, стягнення коштів за незаконно позбавлені місячні та квартальні премії, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за затримку у видачі трудової книжки,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Торговий Дім «Київхліб» про визнання недійсним наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення коштів за незаконно позбавлені місячні та квартальні премії, стягнення заробітної плати за вимушений прогул вини роботодавця та за затримку у видачі трудової книжки.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року залишено без руху.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року та на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року визнано неподаною та повернути заявнику.
16 червня 2021 року ОСОБА_1  звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступних висновків. 
Згідно зі статтею 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК Україниучасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, ухвала Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року (про залишення апеляційної скарги без руху) не входить до переліку судових рішень, які можуть бути предметом оскарження у касаційному порядку в контексті положень пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України, тому вказане судове рішення в цій частині не підлягає касаційному оскарженню. 
Отже, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
 ОСОБА_1  в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України
Щодо оскарження  ОСОБА_1  ухвали Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року (про визнання апеляційної скарги не поданою та її повернення), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції повертаючи апеляційну скаргу зазначив, що заявником не виконано вимоги суду апеляційної інстанції, однак, такі вимоги є незаконними, оскільки судом не зазначено точну суму судового збору, яку необхідно було доплатити та не надано відповіді на клопотання про звільнення від сплати судового збору. Також вказує на те, що копію ухвали Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року не було ним отримано.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до частини перша статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Згідно з правилами процесуального закону подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має відбуватися з дотриманням певних умов.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
За правилом пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). 
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року, з подальшими змінами.
Судом апеляційної інстанції в ухвалі від 30 березня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 серед інших вимог просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та за затримку у видачі трудової книжки.
Також, судом апеляційної інстанції детально роз`яснено, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Така позиція вірно застосована судом апеляційної інстанції відповідно до висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18). 
Суд апеляційної інстанції роз`яснив заявнику, як саме розраховувати судовий збір та які норми законодавства при цьому потрібно застосувати.
Крім того, апеляційний суд був позбавлений можливості розрахувати судовий збір, оскільки розмір коштів, який просив заявник стягнути з відповідача (сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за затримку у видачі трудової книжки) не було можливо визначити за наявними матеріалами.
Доводи касаційної скарги про неотримання заявником копії ухвали від 30 березня 2021 року не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.
Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвала від 30 березня 2021 року отримана ОСОБА_1 електронною поштою 01 квітня 2021 року.
15 квітня 2021 року від ОСОБА_1 на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали від 30 березня 2021 року відмовлено.
Вказана ухвала отримана ОСОБА_1 поштою 28 квітня 2021 року та була направлена і електронною поштою.
Отже, ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року, вірно встановлено, що вимоги ухвали від 30 березня 2021 року заявником станом на 31 травня 2021 року не виконано.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції та тлумачення процесуального законодавства на свою користь.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року.
Керуючись пунктом 1 частини другої та частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Київхліб», треті особи: Профспілковий комітет (Приватного акціонерного товариства «Торговий Дім «Київхліб»), Профспілковий комітет (Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Київхліб»), про визнання недійсним наказу про звільнення, стягнення коштів за незаконно позбавлені місячні та квартальні премії, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за затримку у видачі трудової книжки.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:	М. Є. Червинська  	
   	С. Ю. Бурлаков   В. М. Коротун