ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/252/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року (суддя 1-ї інстанції  Черниш О.А.) у справі №340/252/20 за позовом   ОСОБА_1  до   ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,- 

ВСТАНОВИВ:

23.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом  до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), з руахуванням зміни позовних вимоги  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів. 
Позов мотивовано тим, що позивач проходив військову службу з 1984 по 1992 роки, а у березні 2014 року був призваний на військову службу по мобілізації. У березні 2015 році він уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України. У грудні 2019 року був звільнений з військової служби у запас з посади начальника відділення офіцерів запасу і кадру ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під час проходження служби у 2015 році отримав статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Позивач стверджує, що всупереч вимогам Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідачі не провели з ним повний розрахунок належних йому до виплати грошових сум. Зокрема позивач мав на день звільнення вислугу 13 років, проте відповідач -1 нарахував та виплатив йому одноразову грошову допомогу в меншому розмірі, ніж передбачено статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", врахувавши лише останній період служби. Крім того, позивачу не виплачена у повному обсязі грошова компенсація за дні невикористаної додаткової відпустки, на яку він мав право як учасник бойових дій, а також грошова допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі 11592,15 грн., яка була нарахована наказом Олександрівського РВК №48 від 06.06.2018 року. З цих підстав, стверджуючи, що відповідачі також повинні нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненн.
Рішенням  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №48 від 06.06.2018 року "Про виплату військовослужбовцю матеріальної допомоги за 2018 рік". 
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №48 від 06.06.2018 року "Про виплату військовослужбовцю матеріальної допомоги за 2018 рік". 
Визнано протиправними дії Олександрівського районного військового комісаріату щодо обчислення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , без урахування періоду попередньої служби. 
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 та Кіровоградський обласний військовий комісаріат здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , з розрахунку 13 повних календарних років служби та виплатити йому заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком. 
Визнано протиправною бездіяльність Олександрівського районного військового комісаріату щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017 роки.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017 роки.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині прийняти нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновкам суду першої інстанції про передчасність вимог про стягнення середнього заробітку  за час затримки розрахунку, оскільки такий не здійснено своєчасно, на час звільнення позивача.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у їх задоволенні.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1984 року проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР та РФ та 26.07.1992 року був звільнений у запас за пунктом "д" статті 59 Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №846 від 18.11.1971 року (через службову невідповідність в атестаційному порядку). (а.с. 15 – 18) 
З 19.03.2014 року позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, будучи призваним на військову службу під час мобілізації на особливий період. 
На підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " №2 від 18.03.2015 року ОСОБА_1 уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України на особливий період до оголошення рішення про демобілізацію. (а.с. 28 – 31)
У період проходження військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та отримав статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 28.05.2015 року. (а.с. 12, 32)
На підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " №27 від 09.02.2018 року позивач з 09.02.2018 року проходив військову служу в ІНФОРМАЦІЯ_9 на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів. 
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №330 від 21.11.2019 року ОСОБА_1 – начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Олексадрівського РВК Кіровоградської області - звільнено у запас за підпунктом "й" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 №88 від 24.12.2019 року ОСОБА_1 з 24.12.2019 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та всіх видів забезпечення. (а.с. 33) 
Згідно з цим наказом вислуга років позивача у Збройних Силах на день виключення зі списків особового складу станом на 24.12.2019 року становила: календарна - 13 років 8 місяців 25 днів, пільгова - 2 роки 8 місяців 8 днів, загальна - 16 років 5 місяців 3 дні. 
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 №88 від 24.12.2019 року зобов`язано виплатити ОСОБА_1 : щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 41% від посадового окладу за період з 01.12.2019 року по 24.12.2019 року; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01.12.2019 року по 24.12.2019 року; грошову компенсацію за 28 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 2018-2019 роки; одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років. 
Позивач, вважаючи, що при звільненні з ним не проведено усіх необхідних розрахунків, звернувся до суду з цим позовом. 
Суд першої інстанції частково задовольняючи позов дійшов висновку, що оскільки при звільненні позивач не отримав всіх спірних сум - матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №48 від 06.06.2018 року "Про виплату військовослужбовцю матеріальної допомоги за 2018 рік", не перерахованої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , з розрахунку 13 повних календарних, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017 роки, позов в цій частині задовольнив. Щодо компенсації в розмірі середнього заробітку  за час затримки розрахунку при звільненні, судом першої інстанції відмовлено, з тих підстав,  такі є передчасними, оскільки такі не нараховувались на час звільнення.
Відповідачем рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржене.
Позивач оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позову.
Судом апеляційної інстанції рішення суду переглядається відповідно до  ч. 1 ст. 308 КАС України,  за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.
Як свідчать встановлені обставини справи, Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №330 від 21.11.2019 року ОСОБА_1 – начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Олексадрівського РВК Кіровоградської області - звільнено у запас за підпунктом "й" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 №88 від 24.12.2019 року ОСОБА_1 з 24.12.2019 року виключено зі списків особового складу Олександрівського РВК та всіх видів забезпечення. (а.с. 33) 
Згідно з цим наказом вислуга років позивача у Збройних Силах на день виключення зі списків особового складу станом на 24.12.2019 року становила: календарна - 13 років 8 місяців 25 днів, пільгова - 2 роки 8 місяців 8 днів, загальна - 16 років 5 місяців 3 дні. 
Наказом військового комісара Олександрівського РВК №88 від 24.12.2019 року зобов`язано виплатити ОСОБА_1 : щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 41% від посадового окладу за період з 01.12.2019 року по 24.12.2019 року; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01.12.2019 року по 24.12.2019 року; грошову компенсацію за 28 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 2018-2019 роки; одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років. 
Таким чином, вказаним наказом визначені суми, що підлягали виплаті позивачеві при звільненні.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, стаття 116 КЗпП України визначає про виплату нарахованих сум, які належать працівнику, та про які працівник повідомляється, а також про наявність спору про розмір сум. 
Відповідальність до роботодавця застосовується, відповідно до ст. 117 КЗпП України,  у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, або при наявності спору про розмір сум та вирішення такого на користь працівника.
Враховуючи зазначені норми законодавства, на час звільнення позивача та виключення зі списків особового складу, не було  передбачено виплату позивачу сум матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки та виплату одноразової грошової допомогу у зв`язку зі звільненням з розрахунку 13 повних календарних років служби. 
Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції, що такі суми відповідно до вимог статті 116 КЗпП України не можна вважати безспірними.
Доводи позивача, що сума матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік визначена у наказі  і невиплачена лише за відсутності кошів, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем обрано спосіб захисту та заявлені позовні вимоги щодо нарахування такої та виплати. У разі безспірності такої суми позивачем не заявлено позов про її стягнення.
Таким чином, такі суми  не виплачувались, відповідно до ст. 116 КЗпП України, оскільки не нараховувались, а отже і відсутній був спір про їх розмір, а отже відсутні підстави вважати про наявність протиправних дій відповідача щодо затримки таких у виплаті при звільненні позивача, а тому підстави для застосування до відповідача ст. 117 КЗпП України, відсутні.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині оскарження, - без змін.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі №340/252/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст..ст.328. 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак