Ухвала
    
31 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 161/3263/20
провадження № 61-8615ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року у складі судді: Присяжнюк Л. М., та постанову Волинського апеляційного суду від 05 травня 2021 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А., Карпук А. К., у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2020 року  ОСОБА_3 звернулася із позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 150 775 грн.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 150 775 грн майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 05 травня 2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року в частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 1 087 грн. 35 коп. компенсовано ОСОБА_3 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
22 травня 2021 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 05 травня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та  передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Ціна позову у справі № 161/3263/20 становить 150 775 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 161/3263/20 є малозначною у силу вимог закону. 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки рішення судів ґрунтуються на припущеннях. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує чому саме скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Окрім цього, ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа має виняткове значення для неї, оскільки має незначну пенсію, як особа з інвалідністю ІІ-ї групи потребує лікування. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для відповідача.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга  ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 05 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. І. Крат
 
                                                                                                                        Н. О. Антоненко
 
                                                                                                      М. М. Русинчук