П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/12906/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,
секретар – П`ятіна В.В., 

за участю: представника апелянта - Томашевського Р. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від   12.04.2021 по справі  № 420/12906/20 за позовом ОСОБА_1 до  Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи Приморської окружної прокуратури міста Одеси про визнання протиправною бездіяльності, -

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо не скасування арешту та заборони відчуження всього (рухомого та нерухомого) майна, реєстраційний номер обтяження 8471734 від 17.02.2009, накладеного у межах виконавчого провадження № В-12/32 на підставі постанови державного виконавця Шкімбової І.С. серії АВ № 994217 від 17.02.2009 (об`єкт обтяження: невизначене майно; власник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
- зобов`язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65026, м. Одеса, Польський узвіз, буд. 6, код ЄДРПОУ 41405070) скасувати арешт та заборону відчуження всього (рухомого та нерухомого) майна, реєстраційний номер обтяження 8471734 від 17.02.2009 (об`єкт обтяження: невизначене майно; власник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). 
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що у період з 05.09.2008 по 27.11.2010 в провадженні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час - Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № В-12/32 з примусового виконання виконавчого листа №1-230/07, виданого 02.09.2008 Приморським районним судом міста Одеси про конфіскацію майна ОСОБА_1 на користь держави. 17 лютого 2009 року, в межах виконавчого провадження № В-12/32, державним виконавцем Першого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шкімбовою І.С. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АВ № 994217. Вищевказаною постановою, державним виконавцем було накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати будь-які дії щодо відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 . 06 лютого 2020 року з інформаційної довідки № 199286049 ОСОБА_1 стало відомо, що вищевказаний арешт було зареєстровано 17.02.2009 за реєстраційним номером обтяження 8471734 Одеською філією державного підприємства “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України. Також, з інформаційної довідки № 199286049 від 06.02.2020 чітко вбачається, що вищевказаний арешт до теперішнього часу наявний в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Представник позивача зазначав, що з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №111-559-10 від 31.03.2020 позивачу стало відомо, що виконавче провадження №В-12/32 (номер в АСВП: 15466347) з примусового виконання виконавчого листа № 1-230/07, виданого 02.09.2008 Приморським районним судом м. Одеси було завершено на підставі пункту 2 статті 47 Закону України “Про виконавче провадження (у редакції чинні на час виникнення правовідносин). Надати більш детальну інформацію за вищевказаним виконавчим провадженням Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеса) не має можливості, у зв`язку із знищенням матеріалів вищевказаного виконавчого провадження, відповідно до пункту 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5.
Представник позивача зазначив, що арешт, накладений на підставі постанови Першого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції серії АВ № 994217 від 17.02.2009 мав бути скасований державним виконавцем ще 27.11.2010, коли виконавче провадження № В-12/32 (номер в АСВП: 15466347) було закінчене. 
Представник позивача зазначив, що 13.04.2020 держаним виконавцем Першого Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального МЮ (м. Одеса) Джміль О.О. винесено постанову, якою скасовано документ “Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу” від 27.11.2013, що видав ОСОБА_2 , у зв`язку із її помилковим винесенням. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по  справі № 420/4605/20 від 30.07.2020 було визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Першого Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції міністерства юстиції (м. Одеса) Джміль О.О. від 13.04.2020 у виконавчому провадженні № 15466347.
28.10.2020 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про скасування арешту, проте, 19.11.2020 отримав відповідь про відмову у задоволенні вказаної заяви.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 15466347 з примусового виконання виконавчого листа № 1-230/07, виданого Приморським районним судом м. Одеси 02.09.2008 про конфіскацію на користь держави особистого майна засудженого ОСОБА_1 . Під час розгляду звернення представника позивача з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження встановлено, що матеріали виконавчого провадження № 15466347 втрачено. Втрата матеріалів виконавчого провадження могла статися у зв`язку з тим, що Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області реорганізовано шляхом поділу на Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції Одеській області та Другий Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіальною управління юстиції Одеській області (наказ Міністерства юстиції України за № 375/5 від 15.02.2017), а матеріали виконавчих проваджень передавались до зазначених відділів. Відповідно до пункту 1 розділу XV “Інструкції з організації примусового виконання рішень” затвердженої Наказом № 512/5 від 02.04.2012 Міністерства юстиції України у редакції від 24.12.2012, за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи виконавця відновленню підлягають втрачене виконавче провадження або його матеріали.       02.04.2020 до Приморського районного суду м. Одеси, надіслано подання про видачу дублікату виконавчого документу, а саме виконавчого листа № 1-230/07, виданого Приморським районним судом м. Одеси 02.09.2008 про конфіскацію на користь держави особистого майна засудженого ОСОБА_1 . Таким чином, ураховуючи те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 15466347 з примусового виконання вимог виконавчого листа № 1-230/07, виданого Приморським районним судом м. Одеси 02.09.2008 про конфіскацію на користь держави особистого майна засудженого ОСОБА_1 , але вимоги виконавчого листа не виконані, тому державним виконавцем не може бути винесена постанова щодо зняття арешту з майна та заборони його відчуження, так як чинність арешту майна боржника не припиняється у разі повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Начальником Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 25.09.2020 було винесено постанову  про перевірку виконавчого провадження, на підставі якої було скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.11.2020 та зобов`язано державного виконавця відділу Джміля О.О. провести виконавчі дії з примусового виконання вимог виконавчого листа № 1-230/07, виданого Приморським районним судом м. Одеси 02.09.2008.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 12 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- висновок суду першої інстанції, що чинність арешту майна боржника не припиняється у разі повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна є помилковим та суперечить вимогам Закона України  «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження;
- суд першої інстанції не правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 55,59 Закона № 606-ХІV, натомість в даному випадку мали бути застосовані вимоги ст.38 Закона № 606-ХІV, яка передбачала скасування арешту у разі повернення виконавчою документу стягувачу;
- судом першої інстанції не правильно застосовано постанову суду апеляційної інстанції по справі № 420/3047/20, оскільки суд, при розгляді справи №420/3047/20 існували інші фактичні обставини, чим поручив статтю78 КАС України.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 05 вересня 2008 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 15466347 з виконання виконавчого листа № 1-230/07, виданого Приморським районним судом м. Одеси 02.09.2008 року (а.с. 68).
17 лютого 2009 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 (а.с. 9).
26 лютого 2010 року  Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 69).
26 лютого 2010 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 15466347 (а.с. 70).
Згідно витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження, який міститься в копії матеріалів виконавчого провадження № 15466347, які надані відповідачем на виконання ухвали суду, щодо виконавчого провадження № 15466347 наявна інформація про вчинення виконавчої дії – повернення ВД стягувачу, дата виконавчої дії – 27.11.2010, стан виконавчої дії – актуальна (а.с. 78-80).
13 квітня 2020 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміль О.О. в межах виконавчого провадження № 15466347  винесено постанову про скасування процесуального документа “постанова про повернення виконавчого документа стягувачу” від 27.11.2013, що видав ОСОБА_2 (а.с. 100).          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 30 липня 2020 року у справі №  420/4605/20, яке набрало законної сили 11.08.2020 року, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміль О.О., прийняту 13.04.2020 у виконавчому провадженні № 15466347 про скасування процесуального документа, якою скасовано документ “постанова про повернення виконавчого документа стягувачу” від 27.11.2013, що видав ОСОБА_2 (а. с.28-30).
25.09.2020 начальником Першого Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) прийнято Постанову ВП №15466347, якою скасовано Постанову про повернення виконавчого документу від 27.11.2020 (а. с. 119-120).
28.10.2020 представник позивача звернувся до Першого Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про скасування арешту, зазначивши, що на теперішній час виконавче провадження є завершеним та знищеним, виконавчі дії не вчиняються, а тому арешт має бути скасований (а. с. 31-33).
19.11.2020 представником позивача отримано відповідь державного виконавця Джміль О.О. № 67893/64872 від 18.11.2020, в якій державний виконавець відмовив в задоволенні вимог стосовно скасування арешту та заборони відчуження всього майна (а. с. 34-35).
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 20.01.2021 у справі № 420/14832/20, яке набрало законної сили 23.02.2021 року, визнав протиправною та скасував постанову начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєва О.О., прийняту 25.09.2020 у виконавчому провадженні №15466347 про перевірку виконавчого провадження, якою скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 27.11.2020, винесену старшим державним виконавцем Георгієвим Василем Івановичем. (а. с. 188-195).
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що скасування в судовому порядку постанов відповідача про скасування постанови від 27.11.2010 про повернення виконавчого документа стягувачу за п.2 ч.1 ст.47 Закону № 606 не впливає на вирішення спору по суті, оскільки сама по собі наявність та чинність постанови від 27.11.2010, прийнятої на підставі п.2 ст.47 Закону № 606 не є підставою для скасування арешту майна боржника.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті  1 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Як встановлено під час розгляду справи, на момент відкриття виконавчого провадження № 15466347 з виконання виконавчого листа № 1-230/07, виданого Приморським районним судом м. Одеси 02.09.2008, в межах якого винесена постанова про накладення арешту на все майно та заборонено здійснювати будь-які дії щодо відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , діяла редакція Закону України “Про виконавче провадження” № 606-XIV від 03.08.2010 (далі – Закон № 606).
Відповідно до статті 18 Закону № 606, державний  виконавець відкриває     виконавче     провадження     на підставі     виконавчого     документа: 
1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення,     зазначеного в статті   3 цього Закону; 
2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;
2-1) у  разі якщо     виконавчий  лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку,     встановленому   законом; 
3) в інших передбачених законом випадках.
Підстави для закінчення виконавчого провадження визначені статтею 37 Закону № 606.
Підстави для повернення виконавчого документу закріплено в ст. ст. 40, 40-1 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 40 Закону № 606, виконавчий документ,  прийнятий   державним   виконавцем  до виконання,  за яким стягнення не провадилося  або  було  проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно,  на яке може бути звернено стягнення,  і здійснені державним виконавцем відповідно  до  цього Закону    заходи    щодо    розшуку    такого    майна   виявилися безрезультатними
Згідно з частиною 5 статті 40 Закону № 606, повернення виконавчого  документа  стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання  в межах  строків,  встановлених  статтею  21 цього Закону.
Відповідно до статті 38 Закону № 606, у разі закінчення виконавчого провадження   згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю  до  іншого   органу   державної   виконавчої   служби; повернення  виконавчого  документа  стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону;  повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі),  який його видав, згідно із статтею 40-1 цього  Закону,   припиняється  чинність  арешту  майна  боржника, скасовуються   інші   здійснені   державним   виконавцем    заходи примусового  виконання  рішення,  а  також  провадяться  інші дії, необхідні  у  зв`язку  з  завершенням   виконавчого   провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Якщо у   виконавчому  провадженні  державним  виконавцем  був накладений арешт на майно боржника,  у  постанові  про  закінчення виконавчого    провадження,   повернення   виконавчого   документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або  іншого органу  (посадовій особі),  який його видав,  державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови,     вказаної     у частині другій цієї статті,     для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів,    що   здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.
Положеннями статті 55 Закону № 606 (арешт та вилучення майна боржника) передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.
Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що спірний арешт на все майно позивача було накладено з метою забезпечення примусового виконання виконавчого листа №1-230/07, виданого 02 вересня 2008 року Приморським районним судом м.Одеси про конфіскацію на користь держави особистого майна     засудженого ОСОБА_1 .
Положеннями статті 59 Закону № 606 унормовано питання звільнення майна з-під арешту. Так, згідно вказаної статті особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.
У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання.
Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.
За наявності письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов`язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови державного виконавця про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту.
У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Крім того, питання зняття арешту з майна унормовано і Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII, в редакції станом на час вирішення спірних правовідносин), статтею 59 якого передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому     пунктом 10     частини першої статті 34 цього Закону.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у     частині шостій     статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені     пунктом 1-2     розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
При розгляді даної справи колегія суддів, з метою дотримання принципу єдності судової практики ( пункт 4 статті 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій та статус суддів"), враховує висновки П`ятого апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 13.07.2020 у справі № 420/3047/20.
Так, відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2020 у справі № 420/3047/20, яка набрала законної сили, за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо не скасування арешту та заборони відчуження всього (рухомого та нерухомого) майна, реєстраційний номер обтяження 8471734 від 17 лютого 2009 року, накладеного у межах виконавчого провадження №В-12/32 на підставі постанови державного виконавця серії АВ №994217 від 17 лютого 2009 року (об`єкт обтяження: невизначене майно; власник: ОСОБА_1 ; зобов`язання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65026, м. Одеса, Польський узвіз, буд. 6, код ЄДРПОУ 41405070) скасувати арешт та заборону відчуження всього (рухомого та нерухомого) майна, реєстраційний номер обтяження 8471734 від 17 лютого 2009 року (об`єкт обтяження:     невизначене майно; власник: ОСОБА_1 ), яка слухалася за інакших підстав позову, аніж справа № 420/12906/20: 
“Так, обґрунтовуючи необхідність скасування спірного арешту та заборони відчуження, ОСОБА_1 посилався на завершення виконавчого провадження №В-12/32 з примусового виконання виконавчого листа №1-230/07 на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV (повернення виконавчого документа стягувачу в зв`язку з відсутністю майна у боржника).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Отже, з аналізу положень статей 55 Закону № 606-XIV та 59 Закону № 1404-VIII вбачається відсутність правових підстав для зняття держаним виконавцем арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону № 606-XIV (відсутністю майна у боржника), не передбачають зняття арешту з майна боржника внаслідок поверненні виконавчого документа і положення п.2 ст.47 Закону № 606-XIV.
Наведені обставини свідчать про відсутність протиправної бездіяльності державного виконавця у вигляді не зняття арешту з майна позивача та безпідставність вказаних посилань ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів вважає вказані посилання позивача неспроможними також з тих підстав, що згідно матеріалів справи виконавчий документ було повернуто стягувачу оскільки у боржника (позивача) відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV), водночас, справа містить відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що у позивача було нерухоме майно і на нього було накладено арешт.
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.”
Тобто, суд першої інстанції правильно акцентував, що рішенням суду у справі № 420/3047/20 між тими ж самими сторонами, що й у справі № 420/12906/20 встановлено, що факт повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону №606 (відсутністю майна у боржника) не є підставою для зняття держаним виконавцем арешту з майна боржника.
Колегія суддів констатує, що ґрунтовним є висновок суду першої інстанції, про те,що у справі яка розглядається, скасування у судовому порядку постанов відповідача про скасування постанови від 27.11.2010 про повернення виконавчого документа стягувачеві за п.2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606 не впливає на вирішення спору по суті, оскільки сама по собі наявність та чинність постанови від 27.11.2010, прийнятої на підставі пункту 2 статті 47 Закону № 606, не є підставою для скасування арешту майна боржника.
Додатково апеляційний суд наголошує, що відповідно до частини 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше, ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника; не рідше, ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
При цьому сам факт здійснення окремих дії щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.
Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/25970/14.
Оскільки з обсягу встановлених судом обставин вбачається, що Перший приморський відділ повністю не реалізував надані йому права, не застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату підстави для зняття арешту відсутні.
До того ж, з листа   Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.03.2020 № 22238 вбачається, що відповідачем вживаються заходи щодо відновлення виконавчого провадження № 1546637 з примусового виконання вимог виконавчого листа № 1-230/07, виданого Приморським районним судом м.Одеси 02.09.2008 про конфіскацію на користь держави особистого майна апелянта (а.с. 25-26).
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апелянта є необґрунтованими та непідтвердженими. При цьому апеляційний суд зазначає, що більшість доводів апеляційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції згідно з положеннями частини 1 статті 308 КАС України. Зміст апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із постановою суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від   12.04.2021 по справі  № 420/12906/20 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення –   21 травня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Домусчі С.Д.