Справа № 341/1621/20 
Провадження № 22-ц/4808/782/21 
Головуючий у 1 інстанції Мергель М. Р. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:                                            Василишин Л.В. Горейко М.Д..,  
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Мергелем М.Р. ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Галич Івано-Франківської області,
                                                    в с т а н о в и в :
У жовтні 2020 ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем та вони обоє є батьками сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. З чоловіком не проживає, хоча і заходиться у зареєстрованому шлюбі. Відповідач участі у забезпеченні сина не приймає, з дитиною не спілкується та з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх обов`язків. 
Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,0 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-2).
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1200,0 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку,  починаючи з 09 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначений розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону.  Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць суд звернув до негайного виконання. Судові витрати компенсувано за рахунок держави (а.с.31-32).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що з відповідачем не може дійти згоди щодо утримання спільної дитини, тому змушена звернутися до суду із даним позовом, однак не погоджується з визначеним судом розміром аліментів 1200 грн.
Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.35-36).
Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частково задовольняючи позов, суд виходив з положень ст. ст.180-182, 184 Сімейного кодексу України,ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», встановивши, що відповідач є особою з інвалідністю І групи і сам потребує постійного стороннього догляду, дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з нього аліменти на користь позивачки, на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1200,0 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.
Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2   (а.с.3,4).
Із висновку медико-соціальних (експертних комісій про умови і характер праці інвалідів обов`язковими для адміністрації підприємства, установ і організацій) Міністерства охорони здоров`я України серії МСЕ № 0262189, виданої 12.05.2009 року встановлено, що ОСОБА_2 , 1985 року народження, є особою з інвалідністю І групи  з дитинства, довічно та потребує постійного стороннього догляду (а.с.26). 
Відповідно до довідки Галицького районного управління праці та соціального захисту населення від 17.03.2021 № 270 ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Галицькому районному управлінні соціального захисту та отримує соціальну допомогу з січня 2021 у розмірі 3538,0 грн (а.с.27).
Виходячи із змісту позовної заяви, сторони не проживають разом, хоча позивач вказує адресу сторін АДРЕСА_1 (адреса реєстрації відповідача) (а.с.1-2,23).
Згідно посвідчення Серії НОМЕР_3 , виданого Управлінням соціального захисту населення Галицької РДА, син сторін є дитиною з інвалідністю до 18 років (а.с.7).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум для дітей   віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Встановлено, що відповідач є непрацездатним, оскільки йому визначено першу групу інвалідності з дитинства і довічно. Отримує соціальну допомогу у зв`язку з інвалідністю (3538,00 грн станом на січень 2021року), інших джерел доходу не має. Докази про наявність у нього майна, від якого він може отримувати доходи, та наявність інших доходів, крім призначеної за інвалідністю пенсії, в матеріалах справи відсутні. Здійснення відповідачем витрат, що перевищують його доходи, не встановлено.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням наведеного, саме позивачка, яка стверджує про спроможність відповідача сплачувати аліменти в розмірі 2500,00 грн на дитину щомісячно, повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог – наявність у відповідача відповідного прибутку, наявності у власності рухомого чи нерухомого майна тощо.
Однак, відомостей щодо доходів відповідача, які б дозволяли суду достовірно встановити, що такий дохід надає йому можливість сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі, матеріали справи не містять, та до суду апеляційної інстанції їх також не надано.
Розмір аліментів визначено у відповідності до чинного законодавства, доводи сторін були прийняті судом та їм надана правова обґрунтована оцінка у рішенні суду.
Позивач не довела підстав для стягнення аліментів у розмірі 2 500 гривень, не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували достатність заробітку (доходу) платника аліментів.
Доводи апелянта про те, що  не погоджується із визначеним судом розміром аліментів на утримання дитини колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, у відповідності до ст. 81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, нею не були доведені та надані докази про можливість відповідача сплачувати аліменти  у розмірі, визначеному нею у позовній заяві.
При визначенні розміру аліментів апеляційний суд також враховує стан здоров`я і матеріальне становище сторін та їх дитини, розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
З врахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини, судом визначено із врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності матеріальним нормам суспільства та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивачки аліментів у розмірі 1200 грн щомісяця, що на час розгляду відповідає мінімальному розміру аліментів, визначеному чинним законодавством, на рівні не менше 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини та підлягає індексації у подальшому.
При цьому колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлена порушувати питання про призначення соціальних виплат як малозабезпеченій сім`ї та зміну розміру аліментів у передбаченому законом порядку при зміні розміру доходів та майнового стану платника аліментів, а також про стягнення додаткових витрат на дитину.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374,375,381- 384 ЦПК України, суд
                                                п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                                  І.О. Максюта
Судді:                                                                                                            Л.В. Василишин
                                                                                                                       М.Д.Горейко
Повний текст постанови складено 23 червня 2021 року.