КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

    Апеляційного провадження:                                                       Доповідач - Ратнікова В.М.
    №  22-ц/824/6500/2021
 
                                                  П О С Т А Н О В А
 
                                 І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                   Справа № 756/85/15-ц
 
29 квітня  2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                        - Борисової О.В.
                                  - Левенця Б.Б.
при секретарі            - Гоін В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  заявника ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Яценко Н.О., у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ПАТ «Комерційний банк «Аксіома» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та за  заявою ОСОБА_2 , зацікавлені особи:   ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про заміну сторони правонаступником, -

в с т а н о в и в :
 
Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва  від  27 квітня 2016 року позов  Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк " Аксіома" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк " Аксіома" заборгованість за договором про іпотечний кредит № К-28/12 від 21 березня 2012 року в сумі 1 090 832 грн.19 коп.  Стягнуто з  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі  по  1827,00 грн. з кожного.  
 На виконання вказаного  рішення суду за заявою представника Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк " Аксіома"  Бойка Олександра Івановича  Оболонським районним судом м.Києва 14.06.2016 року було видано  представнику стягувача два виконавчі листи, в тому числі, був виданий виконавчий лист № 2/756/133/16 від 14.06.2016 року про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 .
На підставі вказаного виконавчого листа Дніпровським районним відділом Державної виконавчої служби м.Києва  18.07.2016 року було відкрито виконавче провадження №51676143 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі  1 090 832, 19 грн.
06 травня 2019 року  ОСОБА_1   подав до суду заяву про визнання виконавчого листа  № 2/756/133/16, виданого Оболонським районним судом м.Києва 14.06.2016 року про стягнення заборгованості  за кредитним договором, боржник ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.
Заяву обґрунтовував тим, що громадянка ОСОБА_2 реалізувала своє право на стягнення боргу шляхом позасудового звернення стягнення на заставне майно (іпотеку) за вказаними кредитними зобов`язаннями: на квартиру         АДРЕСА_1 , яка раніше належала майновому поручителю за кредитом - ОСОБА_4 . Вказаний предмет іпотеки був проданий 02.12.2016 року від імені ОСОБА_2 громадянину 
ОСОБА_5 . Вказані дії підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з Державного реєструправа власності на нерухоме майно (а.с. 163-166 т.2) та договором купівлі-продажу майна, укладеним  між    ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 176-177 т.2). Зазначає, що стягувач скористався  своїм правом на погашення заборгованості за рахунок  іпотечнорго майна, звернувши стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.
Частиною 4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції діючій на час вчинення вказаної дії) встановлено,що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателящодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Просив суд визнати виконавчий лист № 2/756/133/16 від 04.06.2016 року таким, що не підлягає виконанню.
29 листопада 2019  року ОСОБА_2 звернулась до Оболонського  районного суду м.Києва із заявою про  заміну  Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк"  Аксіома"  його правонаступником ОСОБА_2  у виконавчому провадженні з виконання  заочного рішення Оболонського  районного суду м.Києва від  27 квітня 2016 року  у справі  № 756/85/15-ц за позовом  ПАТ "КБ" Аксіома" до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Замінити Публічне акціонерне товариство " Комерційний банк"  Аксіома"  його правонаступником ОСОБА_2  у виконавчому провадженні з виконання  заочного рішення Оболонського  районного суду м.Києва від  27 квітня 2016 року  у справі  № 756/85/15-ц за позовом  ПАТ "КБ" Аксіома" до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Ухвалою Оболонського  районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ПАТ «Комерційний банк «Аксіома» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та в задоволенні заяви ОСОБА_2 , зацікавлені особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про заміну сторони правонаступником - відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції в частині  відмови у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, 04 березня 2021 року   ОСОБА_1   поштою направив  на адресу суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від  20 січня 2021 року в оскаржуваній частині  та   повернути  заяву для продовження розгляду  до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині  є незаконною та необгрунтованою, прийнята з порушенням судом першої інстанції процесуального порядку розгляду заяви та неналежним дослідженням фактичних обставин, а саме: 1) заява безпідставно розглянута без належного виклику/повідомлення заявника та стягувача ПАТ КБ «Аксіома»; 2) суд позбавив боржників можливості висловити свої заперечення в судовому засіданні, залишивши без уваги заяви про відкладення розгляду справи у зв"язку з карантиними заходами та хворобливим станом боржника, що завадило йому прибути в судове засідання; 3) суд не дослідив усіх обставин та матеріалів справи, не надав оцінку достовірності, належності та повноти доказів, наданих заявником на підтвердження обставин, викладених в заяві. Вказані порушення  призвели до  передчасних висновківсуду першої інстанції, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Вказує на те, що  з  матеріалів справи  вбачається що, призначивши  судове засідання на 20.01.2021року, розглядаючи справу у відсутності учасників справи, суд не з`ясував  причини неявки зацікавлених осіб по справі,не перевірив,чи отримували вони повідомлення про дату слухання  справи взагалі.
Посилання суду на те, що він належним чином повідомивучасників  про час та місце розгляду справи, не відповідають дійсності. В матеріалах справи наявна інформація про направленняйому  судової повістки шляхом надіслання її на електрону пошту  та смс-повідомленням на його номер телефону. Проте,  в матеріалах справи відстуні його заяви щодо надсилання йому судових повідомлень/повісток на офіційну електрону адресу або шляхом надсилання смс-повідомлень,. Також в матеріалах справи відсутня інформація про наявність офіційної електроної адреси представника боржника та відсутні підтвердження (повідомлення) про доставлення судової повістки на будь-яку електрону адресу представника боржника. Довідка про доставлення електронного листа, яка знаходиться на аркуші  справи 245, не може слугувати належним доказом такого доставлення.
З огляду на  зазначене, вважає, що розгляд справи  судом першої інстанції за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначає, що відповідно до п.3 ч. 3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Посилається на неправильність висновку суду першої інстанції  про те, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що здійснюється подвійне стягнення за судовим рішенням. При цьому поза оцінкою суду залишилися надані ним  докази, які суд описує у вступній частині рішення. Так суд зазначає, що предмет іпотеки- квартира АДРЕСА_1  була продана 02.12.2016  року від імені ОСОБА_2 громадянину ОСОБА_5 . Вказані дії підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з Державного реєстру права власності на нерухоме майно (а.с. 163-166 т.2) та договором купівлі-продажу майна (а.с.176-177 т.2).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що виконавчі листи з органів ДВС не поверталися, в матеріалах справи вони відсутні, відповідно, примусове виконання на їх підставі триває, що саме і визнає суд в своєму рішенні від 20.01.2021 року.  02.12.2016 року відбулося задоволення вимог стягувача щодо стягнення боргу шляхом позасудового звернення стягнення на іпотечне майно за вказаними
кредитними зобов`язаннями (відносно того ж боргу на стягнення якого судом було видано виконавчі листи № 2/756/133/16 від 14.06.2016 року. Таким чином, відбувається подвійне стягнення за боргом,  який задоволений за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, що виступав заставою за
вказаними зобовязанями. Цей висновок відповідає наведеній заявником практиці Верховного суду,яка знаходиться в матеріалах справи,  підстави  не застосування  таких висновків Верховного Суду при  розгляді вказаної справи суд першої інстанції не зазначив.
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
В судовому засіданні заявник  ОСОБА_1   повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Зацікавлені особи: ОСОБА_2 , представник ПАТ «Комерційний банк «Аксіома»,   ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому  колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М.,пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва  від  27 квітня 2016 року позов  Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк " Аксіома" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк " Аксіома" заборгованість за договором про іпотечний кредит № К-28/12 від 21 березня 2012 року в сумі 1 090 832 грн.19 коп.  Стягнуто з  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі  по  1827,00 грн. з кожного.  
 На виконання вказаного  рішення суду за заявою представника Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк " Аксіома"  Бойка Олександра Івановича  Оболонським районним судом м.Києва 14.06.2016 року було видано  представнику стягувача два виконавчі листи, в тому числі, був виданий виконавчий лист № 2/756/133/16 від 14.06.2016 року про стягнення заборгованості  з  боржника ОСОБА_1 .
На підставі вказаного виконавчого листа Дніпровським районним відділом Державної виконавчої служби м.Києва  18.07.2016 року було відкрито виконавче провадження №51676143 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі  1 090 832, 19 грн.
13.06.2016 року  ОСОБА_1 поштою направив на адресу Оболонського районного суду м.Києва заяву  про скасування заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва від 27 квітня 2016 року, яка була отримана судом  16.06.2016 року. 
Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва  від  18 серпня 2016 року заяву ОСОБА_1 про  перегляд  заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва  від  27 квітня 2016 року  залишено без задоволення.
29 серпня 2016 року  із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва  від  27 квітня 2016 року звернулась  відповідачка  ОСОБА_3 .
14.09.2016 року  ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м.Києва із заявою про визнання  виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. 
Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва  від  20 вересня  2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва  від  27 квітня 2016 року залишено без задоволення.
21 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу на заочне  рішення  Оболонського районного суду м.Києва  від  27 квітня 2016 року.
Ухвалою  Апеляційного суд м.Києва від 19 грудня 2016 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1   на заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від  27 квітня  2016 року - залишено без задоволення. Заочне рішення  Оболонського районного суду м.Києва  від  27 квітня 2016 року - залишено без змін.
Ухвалою  Оболонського районного суду  м.Києва від  01 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню повністю -задоволено.  Визнано  виконавчі листи № 2756133/16, видані 14.06.2016 року про стягнення із ОСОБА_1   та ОСОБА_3 на користь  Публічного акціонерного товариства  " Кормерційний банк" Аксіома" заборгованості за кредитним договором   розмірі 1 090 832,19 грн. такими, що не підлягають виконанню.
 19 серпня  2016 року та 26 серпня 2016 року між Публічним акціонерним товариством  " Кормерційний банк" Аксіома", Товариством з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Гровінг Стейт " та ОСОБА_2 були укладені, відповідно, договори відступлення  права вимоги кредитора за договором про іпотечний кредит № К-28/12 від 21.03.2012 року, по договору поруки від 21.03.2012 року, відповідно до яких права вимоги  кредитора до боржника і поручителя  по цим договорам перейшли до  ОСОБА_2 .
13 лютого 2017 року  представник ОСОБА_2   ОСОБА_7 подав  апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 01 лютого 2017 року, якою виконавчі листи були визнані такими, що не підлягають виконанню.
Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від  14 березня 2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 , яка є правонаступником  ПАТ " Комерційний банк " Аксіома", задоволено частково.  Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від  01 лютого 2017 року скасовано, заяву ОСОБА_1   про визнання  виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою  Верховного Суду  від  27 лютого 2019 року  касаційну скаргу  ОСОБА_1   залишено без задоволення. Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від  27 квітня  2016 року та  ухвалу Апеляційного суд  м.Києва від  19 грудня 2016 року-залишено без змін.
 Ухвалою  Оболонського районного суду м.Києва від  09 квітня 2019 року  заяву  ОСОБА_1 від 14.09.2016 року про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню залишено без розгляду на підставі поданої ним заяви   від 08.04.2019 року.
06 травня 2019 року  ОСОБА_1   подав до суду заяву про визнання виконавчого листа  № 2/756/133/16, виданого Оболонським районним судом м.Києва 14.06.2016 року про стягнення заборгованості  за кредитним договором, боржник ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.
Відмовляючи в задоволенні вимог заяви ОСОБА_2 , зацікавлені особи:  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про заміну сторони   стягувача її правонаступником, суд першої інстанції посилався на те, що фізична особаОСОБА_2 , у будь-якому  її статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.514 ЦК України, оскільки для зобов`язаннь які виникли на підставі кредитного договору, характерними є спеціальний суб`єкт, а саме: кредитор - банк або інша фінансова установа. (Позиція Верховного Суду від 10.11.2020 у справі 638/22396/14-ц)
Рішення суду першої інстанції в частині  відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 , зацікавлені особи:  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про заміну сторони   стягувача її правонаступником сторонами не оскаржується та в апеляційному порядку не переглядається.
Відмовляючи   у задоволенні заяви ОСОБА_1  про визнання виконавчого листа  № 2/756/133/16, виданого  Оболонським районним судом м.Києва  14.06.2016 року  відносно боржника ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції посилався на те, що  вказаний виконавчий  лист виданий судом на виконання  заочного рішення  Оболонського районного суду м.Києва від 27 квітня 2016 року у відповідності до вимог ЦПК України, Закону України «Про
виконавче провадження». Перереєстрація права власності на предмет іпотеки за іншою особою після видачі виконавчого листа не свідчить про те, що на момент його видачі обов`язок боржника був відсутній повністю або частково, що зумовлювало б визнання вказаного виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню(повністю або частково).
Посилався також, що у п.9 ч.2 ст.129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства єобов`язковість судового рішення.Відповідно до ч.1, 2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили,
обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за їїмежами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.Заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того , що  на підставі вказаного  виконавчого листа здійснюється подвійне стягнення боргу  за судовим рішенням.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального та матеріального права, з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Тобто, виконавчий лист є похідним від судового рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до змісту вказаної вище норми  ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.
З огляду на викладене,  підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню може бути добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження.
З досліджених  судом доказів  вбачається,  що  виконавче провадження № 51676143 по виконанню виконавчого листа № 2/756/133/16 від 14.06.2016 року про стягнення  із  боржника ОСОБА_1  заборгованості за кредитом в сумі  1 090 832, 19 грн. було відкрито  постановою  державного виконавця Дніпровського районного  відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального  правління юстиції  у м.Києві Малковою  Марією Вікторівною  18 липня 2016  року.
Звернення стягнення  на предмет іпотеки- на квартиру  АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності  іпотекодавцю  ОСОБА_4 , відбулося в позасудовому порядку 02 грудня  2016 року шляхом укладення  між правонаступником стягувача  ПАТ " КБ " Аксіома"  ОСОБА_2 та  ОСОБА_5   договору  купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком  С.П.                                             
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що визнання судомвиконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у випадку відсутності обов`язку боржника (повністю або частково) у зв`язку з його добровільним виконанням, можливо за умови,що обов`язок по поверненню коштів виконаний боржником на момент видачі такого виконавчого
листа, що не було враховано чи про що не було повідомлено стягувачем та/або боржником .
На момент видачі Оболонським районним судом м. Києва виконавчих листів на виконаннязаочного рішення  Оболонського  районного суду м.Києва від 27 квітня 2016 року про стягнення суми боргу, вони в повній мірівідповідали змісту судового рішення та обов`язку відповідача щодо сплати коштів на його виконання, а тому відсутні підстави для задоволення заяви  ОСОБА_1 .
З урахуванням викладеного, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що 02.12.2016 року відбулося задоволення вимог щодо стягнення боргу шляхом позасудового звернення стягнення на заставне майно (іпотеку) за вказаними кредитними зобов`язаннями, відносно того ж боргу, на стягнення якого судом було видано виконавчі листи № 2/756/133/16 від 14.06.2016 року, а тому відбувається подвійне стягнення за боргом,  який задоволений за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, що виступав заставою за вказаними зобов`язаннями.
Крім того, заявником  не надано суду доказів  на  підтвердження того, яка сума  грошових коштів  від реалізації іпотечної квартири  була зарахована на погашення  заборгованості по  виконанню рішення суду на підставі  виконавчих листів № 2/756/133/16 від 14.06.2016 року, виданих Оболонським районним судом м.Києва, а яка сума боргу  є непогашеною і стягується у примусовому порядку.
Інших, визначених ст. 432 ЦПК України, підстав  для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 не зазначив.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не був в установленому законом порядку повідомлений  судом першої інстанції про розгляд справи, чим був позбавлений можливості надати свої  доводи та заперечення, колегія суддів відхиляє, так як вони не грунтуються на дійсних обставинах справи, з огляду на наступне. 
Згідно  вимог  ч.ч.1-3 ст. 128 ЦПК України, суд  викликає  учасників  справи в судове засідання  або для участі  у вчиненні процесуальної   дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи  про дату, час і  місце судового засідання   чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка  є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими  повістками про виклик. Судові повідомлення  здійснюються  судовими повістками - повідомленнями.
Частина 6 ст. 128 ЦПК України визначає, що  судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судова повістка  може бути вручена безпосередньо в  суді,  а у разі відкладення розгляду справи  про дату, час і місце  наступного засідання  може бути повідомлено  під розписку.
   Частина 13 ст. 128 ЦПК України  визначає, що  за наявності  відповідної письмової учасника справи, який не має  офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення  справи до розгляд та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватись  судом з використанням  засобів мобільного зв`язку, що забезпечують  фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику  справи текстових повідомлень із зазначенням  веб-адреси відповідної  ухвали в Єдиному  державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному  Положенням про  Єдину судову інформаційно - телекомунікаційну  систему. 
   Відповідно до вимог   ч.ч.1-5, ч.9 ст.130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.  У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1   в установленому законом порядку, шляхом направлення  судової повістки  про виклик до суду, повідомлявся  судом першої інстанції про розгляд справи  01.07.2019 року і був присутнім в  даному судовому засіданні; про розгляд справи  07.10.2019 року був повідомлений безпосередньо в суді, про що свідчить його розписка ( а.с.207т.2) та  був присутнім в судовому засіданні; про розгляд справи  16 січня 2020 року був повідомлений безпосередньо в суді, про що свідчить його розписка ( а.с.225 т.2) , 15 січня 2020 року  подав до суду заяву про відкладення розгляду справи та клопотання про долучення доказів, розгляд справи було призначено на 27.03.2020 року; 25.03.2020 року  ОСОБА_1 подав заяву про відкладення розгляду справи  у зв`язку з карантинними обмеженнями, справу було знято з розгляду і наступний розгляд  призначено на  26.05.2020 року ; 18 травня 2020 року  ОСОБА_1 подав заяву  про відкладення розгляду справи  на період дії карантинних заходів. 04.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про  ознайомлення з матеріалами справи, 19.06.2020 року - із заявою щодо не призначення  справи до розгляду на період карантину. 22.06.2020 року  ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні, у зв`язку з неявкою заінтересованих осіб розгляд справи було відкладено на 21.09.2020 року, про розгляд справи  21.09.2020 року  ОСОБА_1 був повідомлений безпосередньо в суді, про що свідчить його розписка ( ас. 9 т.3).   15.09.2020 року  ОСОБА_1 подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними заходами та святкуванням дня народження дитини, розгляд справи було відкладено на 19.11.2020 року. 19.11.2020 року  ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні, розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою  інших учасників на 20 січня 2021 року. Про розгляд справи 20 січня 2021 року ОСОБА_1 був повідомлений  безпосередньо в суді, про що свідчить його розписка ( а.с.42 т.3). 17.01.2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи  у зв`язку з карантинними обмеженнями та  побоюванням  за власне здоров`я, так як він хворіє на  гіпертонічну хворобу 2 ступеня і входить до групи ризику. Будь- яких доказів  щодо своєї хвороби  не надав. 
Аналізуючи  зазначене, колегія суддів приходить до висновку  про те, що справа знаходилась в провадженні суду   півтора року,  заявник  повідомлявся судом про розгляд справи в установленому законом порядку, він приймав участь в судових засіданнях , а тому мав  можливість  подати  суду  пояснення  та  докази, які він вважав  за  потрібне .  Крім того, з матеріалів справи вбачається, що суд неодноразово задовольняв клопотання  заявника про відкладення розгляду справи. Про розгляд  справи   20 січня 2021 року, о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_1 повідомлений  в установленому законом порядку, доказів поважності причин його неявки  в судове засідання 20 січня 2021 року до заяви  не надав, а тому   доводи апеляційної скарги   про порушення судом  першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права  у зв`язку з не повідомленням заявника у встановленому законом порядку про  розгляд справи є безпідставними.
Враховуючи вищезазначене,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про відмову у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ПАТ «Комерційний банк «Аксіома» про визнання виконавчого листа № 2/756/133/16, виданого Оболонським районним судом м.Києва 14.06.2016 року таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського  районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року в оскаржуваній частині  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім  випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
          Повний текст постанови складено  30 квітня  2021 року.  
           
            Головуючий:                                          Судді: