ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 травня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 388/954/19
провадження № 22-ц/4809/567/21 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Чельник О. І., Черненка В. В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 20.01.2021 у складі головуючого судді Степанова С. В. 

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
11.07.2019  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути на його користь аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач по справі є рідним сином позивача. З квітня 2019 року позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком в розмірі 2142,66 грн, яка є основним джерелом існування. 
Вказує, що постійно хворіє. Пенсію, яку отримує, витрачає на лікування. Коштів, що залишаються, ледь вистачає на харчування. Не може себе забезпечити побутовими предметами першої необхідності.
За таких життєвих обстави знаходиться на межі бідності, не отримує жодної грошової допомоги від сина, який має постійний заробіток, оскільки працює у виробничому підрозділі «Знам`янський загін воєнізованої охорони» Регіональна філія «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» .

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 20.01.2021 відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щопозивач отримує пенсію, яка є за розміром вищою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої він відноситься.
Позивачем не доведено, що він як непрацездатна особа потребує сторонньої матеріальної допомоги, є безпомічним та безпорадним, не підтверджено наявність тяжкої хвороби чи інших тяжких обставин.
Крім того, враховано факт участь відповідача у додаткових витратах батька.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог. 
Зазначав, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Звертає увагу, що бажає стягнути з відповідача аліменти, вимог щодо додаткових витрат на своє утримання не заявляв. Тому вважає, що доводити обставини, визначені ч. 1 ст. 203 СК України, які є підставою для стягнення додаткових витрат, а не для стягнення аліментів (ст. 202 СК України) не повинен. 
Вважає безпідставним висновок суду про участь відповідача у додаткових витратах на утримання батька. Надані відповідачем квитанції про придбання ліків, на думку позивача, не свідчать про придбання цих ліків за його рахунок. Жодного доказу про те, що до 11.07.2019 чи після вказаної дати відповідач здійснював додаткові витрати на його утримання не надано.
Також зазначає, що договір дарування від 11.04.2019, згідно якого позивач подарував земельну ділянку та житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , своїй сестрі ОСОБА_3 , не мають відношення до предмету даного позову, оскільки в обґрунтування позову він не посилався на те, що йому немає де жити, або, що орендує якесь житло. Обґрунтовував свій позов іншими доводами та фактами, які Долинський районний суд не взяв до уваги та належно не оцінив.
Крім того вважає необхідним врахувати правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19), згідно якої правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 77 Розділу III СК України(статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення аліментів.Натомість, така умова є обов`язковою у правовідносинах за позовом одного із подружжя до іншого на утримання, що врегульовані Главою 9 Розділу II СК України. Отримання пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не є безумовною підставою для відмови у позові, а повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу в матеріальній допомозі. Статтею 51 Конституиії Українипередбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої статті 202 СК Україниповнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
Позивач просить врахувати, що постійно хворіє, погано себе почуває, проте за відсутністю фінансів не може лікуватись. Відповідач не має на утриманні дружини, дітей, чи інших осіб.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).
У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч. 1-2 ст. 274 ЦПК).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Згідно копії свідоцтва про народження відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 (а.с. 5).
ОСОБА_1 пенсіонер за віком, отримує пенсію в розмірі 2142,66 грн (а.с. 6).
Згідно довідок, виписок із карток медичних закладів, зокрема, № 264 від 20.06.2019, № 32391, № 367, № 2381, ОСОБА_1 часто хворіє, у період з 11.07.2018 по 24.07.2018; з 24.07.2018 по 25.09.2018 та з 10.07.2019 по 18.07.2019 перебував на стаціонарному лікуванні, потребував медикаментозного лікування (а.с.8-10, 39). Так із копії медичної довідки.
Згідно довідки Долинської районної філії Кіровоградського обласного центру зайнятості № 1526 від 08.11.2019 позивач ОСОБА_1 в період з 29 травня 2018 року по 24 квітня 2019 року отримав 34470,49 грн (а.с .44). 
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідачем ОСОБА_2 за період з І кварталу 2020 року по 3 квартал 2020 року отримано дохід в розмірі 102 959,74 грн.
Відповідно договорів дарування від 11.04.2019 позивач ОСОБА_1 подарував своїй сестрі ОСОБА_3 земельну ділянку та житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-23).
Згідно наданих відповідачем фіскальних і товарних чеків, починаючи з 13.07.2018, ним витрачено кошти на придбання для позивача ліків та продуктів харчування (а.с. 24-33).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є не працездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських праві ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.
Згідно з ч. 1 ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Згідно зі ст. 191СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У відповідності до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на
2019 рік" (на момент пред`явлення позову) установлено на 2019 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає для осіб, які втратили працездатність з січня 2019 року - 1497 грн. з 1 липня - 1564 грн, з 1 грудня - 1638 грн.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 пенсіонер за віком отримує пенсію в розмірі 2142,66 грн (а.с.6), який перевищує встановлений Законом прожитковий мінімум на одну особу.
Доводи позивача про його тяжкий стан здоров`я, потребу у матеріальній та сторонній допомозі не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.
Суд  врахував надання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги позивачу шляхом купівлі для нього ліків,  а також те, що позивач на власний розсуд розпорядився своїм нерухомим майном, чим погіршив своє матеріальне становище, та обгрунтовано  відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1  про стягнення аліментів на його користь із ОСОБА_2 .
Висновки суду першої інстанції не суперечать правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19), оскільки
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 20.01.2021 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник 

В. В. Черненко