КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

Апеляційне провадження                                                     
№33/824/2725/2021
 
П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

            31 травня 2021 року                                                                       місто Київ
                                                                                               справа № 752/7154/21
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., 
 
за участю:
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника Харчука Олександра Петровича, 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника -адвоката Харчука Олександра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -
 
      В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі        454 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник -адвокат Харчук О.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 рокускасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що як вбачається зі змісту пояснень ОСОБА_1 , 20 лютого 2021 року він перебував в автомобілі, який не здійснював рух. В ході спілкування з патрульними, співробітники поліції повідомили ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 запитав, які саме правила дорожнього руху він порушив, проте його було проігноровано. В подальшому, ОСОБА_1 запитав, які він має права, на що інспектор повідомив, що він має або пройти огляд на приладі «Драгер», або має право на протязі двох годин пройти огляд самостійно у лікаря нарколога. Керуючись повідомленим правом проходження огляду самостійно, ОСОБА_1 вибрав проходження вказаної процедури огляду самостійно у лікаря-нарколога.
Вказував, що в межах двох годин з моменту складення протоколу,     ОСОБА_1 пройшов огляд самостійно у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. Пояснення та копія медичної довідки були надані ОСОБА_1 в суді першої інстанції, проте суд їх проігнорував та не надав жодної оцінки в оскаржуваній постанові суду.
Зазначав, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд самостійно у лікаря-иарколога, достеменно знаючи, що такий порядок огляду є недійсним в силу ч.5 ст.266 КУпАП.
Посилався на те, що в порушення вимог Закону, а також Інструкції №1376  ОСОБА_1 не були роз`ясненні його права передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП.
Вказував, що із долученого до матеріалів справи ком-пакт диску на якому містяться відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції, вбачається, що під час оформлення адміністративного матеріалу відносно     ОСОБА_1 працівники поліції порушили вимоги інструкції №1026, оскільки неодноразово переривали відео зйомку процедури оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 .
Зазначав, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом.
Посилався на те, що суд першої інстанції в порушення вимог Закону, розглянув справу без повідомлення ОСОБА_1 про дату та місце розгляду справи, чим грубо порушив процесуальні права ОСОБА_1 та обмежив його в доступі до правосуддя.
Вказував, що вимога інспектора патрульної поліції до ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння, є незаконною та необгрунтованою.
Зазначав, що письмові пояснення свідків не відповідають вимогам допустимості доказів.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1  та його захисник Харчук О.П. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Харчука О.П., проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.
Згідно з п.п.2-7 Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України  є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Огляд на стан сп`яніння проводиться:  поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом ; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з вимогами, передбаченими п.6 розділу ІХ Інструкції №1395 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№118839, 20 лютого 2021 року о 02.15 год. в місті Києві по вул. Ломоносова, 73, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає ситуації. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря нарколога, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме: 
відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 20 лютого 2021 року серії ААБ№118839; 
письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 20 лютого 2021 року, в яких зазначено, що останні були запрошені в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП відносно водія    ОСОБА_1 . Водій у їх присутності на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та в лікаря-нарколога, що вони засвідчили своїми підписами;  
відеозаписом з камери №АА00608.
З відео №1 з камери №АА00608 вбачається, що водій ОСОБА_1 заперечував, що він вживав алкоголь, вказав, що він лише курив (час 02:10:08). При цьому,   ОСОБА_1 було роз`яснено, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є визнання вини (час 02:12:20). 
З відео №4 з камери №АА00608 вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі у присутності двох свідків (час 02:47:13-02:47:30). 
Таким чином, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку у присутності двох свідків підтверджується наведеними вище доказами.
Відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а за змістом п.8 Порядку №1103 від 17 грудня 2008 року у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Сукупність наведених доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Оскільки,   ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому відсутні підстави вважати, що працівниками поліції порушено ст.266 КУпАП.
З огляду на наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.
Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.
З матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, що відповідають Інструкції, які зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, в зв`язку з чим останньому в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.
Відтак,  ОСОБА_1 була забезпечена можливість для проходження ним в установленому порядку огляду на стан сп'яніння, проте, він не вчинив дій, спрямованих на проходження такого огляду.
В ході розгляду справи ОСОБА_1 не спростовував факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі.
Доводи апеляційної скарги про те, що в межах двох годин з моменту складення протоколу, ОСОБА_1 пройшов огляд самостійно у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, пояснення та копія медичної довідки були надані ОСОБА_1 в суді першої інстанції, проте суд їх проігнорував та не надав жодної оцінки в оскаржуваній постанові суду суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки в довідці Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 20 лютого 2021 року зазначено, що зроблено: огляд травматолога, алкоголь крові, однак результату аналізу крові на алкоголь надано не було.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що поліцейський ОСОБА_1 не роз`яснив його права суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 20 лютого 2021 року у ньому зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення свідків не відповідають вимогам допустимості доказів суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі поясненнями свідків та іншими документами, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Отже, письмові пояснення свідків є належним та допустимим доказом, оскільки містять фактичні дані, на основі яких суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому ні КУпАП, ні інші нормативні документи не містять вимог до форми опитування свідків, зокрема, що такі пояснення мають бути написані власноруч, або заборони викладати пояснення свідків на надрукованих бланках.
Відхиляючи вищевказані доводи апеляційний суд враховує, що згідно з ч.2 ст.266 КУпАП присутність свідків при огляді водія на стан сп`яніння, пов`язана лише із встановленням обставини щодо огляду чи відмови водія у їх присутності від проходження огляду, а їх письмові пояснення суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в порушення вимог Закону, розглянув справу без повідомлення ОСОБА_1 про дату та місце розгляду справи, чим грубо порушив процесуальні права        ОСОБА_1 та обмежив його в доступі до правосуддя, то право на надання доказів та пояснень ОСОБА_1 було в повній мірі реалізовано в суді апеляційної інстанції.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що із долученого до матеріалів справи ком-пакт диску на якому містяться відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції, вбачається, що під час оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 працівники поліції порушили вимоги інструкції №1026, оскільки неодноразово переривали відео зйомку процедури оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в даному випадку відеозапис є одним з доказів по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації, фабрикації, чи присутності на відео іншої особи, а не  ОСОБА_1 . 
Крім того, порядок доступу до відеозаписів з нагрудних камер (відео- реєстраторів) та їх використання передбачено розділом 5 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, в якому будь-яких застережень щодо надання до суду безперервного запису з моменту активації камери немає. Отже, наявні відеозаписи події є належним та допустимим доказом у справі.
Будь-яких порушень норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції не встановлено. 
Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1  у порушенні ним п.2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП апеляційним судом не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу захисника - адвоката Харчука Олександра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року - залишити без змін. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
            
Суддя:                                                                                                 Борисова О.В.