Справа № 169/772/17 	Головуючий у 1 інстанції: Хвіц Г. Й. 	
Провадження № 22-ц/802/695/21  Категорія: 47 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
03 червня 2021 року                                                  місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,    
       суддів Данилюк В. А., Матвійчук Л. В., 
секретар судового засідання Галицька І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до Турійської районної державної адміністрації Волинської області, Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області, Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Слава» про визнання права на земельну частку (пай) за апеляційною скаргою позивача  ОСОБА_1 на рішення Турійського районного суду Волинської області від 02 лютого 2021 року,        

В С Т А Н О В И В:

Позивач  ОСОБА_1 25 жовтня 2017 року звернулася в суд з позовом до Турійської районної державної адміністрації Волинської області, Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області, Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Слава» про поновлення строків звернення до суду та визнання права на земельну частку (пай). Позов обґрунтовує тим, що вона постійно проживає в с. Липа Турійського району Волинської області та з 11 червня 1980 року була прийнята в члени колгоспу «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області. Вона мала право на одержання земельного паю, однак з невідомих причин її не було включено до списків членів колективного сільськогосподарського підприємства «Слава» (далі КСП «Слава»), що додавалися до Державного акта на право колективної власності на землю, та не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Просила визнати за нею право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах 3,87 вартістю 92759,57 гривень як члена КСП «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області.
Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 02 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду та визнання за нею права на земельну частку (пай), оскільки позивач не довела той факт, що вона з 1995 року не могла дізнатися про порушення свого цивільного права. Позов поданий з пропуском позовної давності. В той же час, суд першої інстанції прийшов у рішенні до висновку, що позивач ОСОБА_1 мала право на земельну частку (пай), оскільки працювала в КСП «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області, була прийнята в члени колгоспу з 11 червня 1980 року, що підтверджується відомостями у графі «членство у колгоспі», що зазначені у трудовій книжці колгоспника, та архівним витягом, виданим Державним архівом Волинської області від 20 травня 2016 року №1471/01-20. Докази виключення ОСОБА_1 із членів КСП станом на день видачі Державного акта на право колективної власності на землю 21 листопада 1995 року в матеріалах справи відсутні. Припинення трудової участі, на що посилається відповідач СВК «Слава», не є доказом виключення з членів колгоспу.
Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення. Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в поновленні строків звернення до суду та ухвалити нове судове рішення у цій частині, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що висновок суду першої інстанції щодо того, що на момент подання позову у цій справі строк позовної давності минув і цей строк минув ще у 1998 році, не враховує того, що невнесення особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю), не може позбавити цю особу права на земельну частку. Право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності. Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності, що прямо випливає з ст. 14 Конституції України.
Відповідач СВК «Слава» подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що позивач не довела свого членства в КСП «Слава». Посилання суду першої інстанції на те, що доказів виключення ОСОБА_1 з членів КСП станом на день видачі Державного акта на право колективної власності на землю 21.11.1995 в матеріалах справи відсутні, є безпідставним, оскільки неможливо надати доказ про виколючення, якщо особа не приймалась в члени КСП. Сезонні роботи та не виключення з членів колгоспу особи працездатного віку, яка змінила роботу, скористалась правом на отримання земельної ділянки як працівник соціальної сфери (медицини), не зберігає членство в КСП та право на земельну діялнку (пай). Лише за колгоспними пенсіонерами зберігалось членство в КСП та право на земельну діялянку (пай). ОСОБА_1 звільнена з колгоспу у віці 31 рік за власним бажанням за 9 років до розпаювання землі. Позивач знала про те, що не була включена до списку осіб на отримання Державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП «Слава» 21 листопада 1995 року, проте, відтоді (23 роки) за захистом своїх прав не зверталась. Паювання земель КСП «Слава» мало місце у 1995 році, тобто спірні правовідносини виникли тоді, коли був чинним ЦК УРСР у редакції 1963 року. Передбачений 3-річний строк позовної давності минув у 1998 році, ще до набрання чинності ЦК України 2004 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) і ухвалити в цій частині нове рішення, в решті рішення залишити без змін.
Суд апеляційної інстанці не розглядає вимогу СВК «Слава» про скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) і ухвалення в цій частині нового рішення, викладену в відзиві на апеляційну скаргу, оскільки оскарження рішення суду першої інстанції реалізується через подачу апеляційної скарги (ст. 352 ЦПК України). Апеляційна скарга відповідачем СВК «Слава» на рішення суду не подавалася.
Оскільки апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано позивачем в частині відмови у поновленні строків звернення до суду, апеляційний суд переглядає справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Позивач надіслала до суду електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що порушене у позові питання може бути вирішене у позасудовому порядку.
Відповідач СВК «Слава» подав заяву про розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції без участі представника СВК «Слава».
Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились.
Колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи за його безпідставністю, про розгляд справи у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що архівним витягом, виданим Державним архівом Волинської області від 20 травня 2016 року №1471/01-20, відомостями, що зазначені у трудовій книжці колгоспника, підтверджується, що ОСОБА_1 була прийнята у члени колгоспу «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області з 11 червня 1980 року.
З довідки про трудову діяльність ОСОБА_1 в колгоспі «Слава», КСП «Слава» та СВК «Слава» на підставі книг обліку розрахунків по оплаті праці за 1980-2010 року від 25 лютого 2016 року та копії трудової книжки ОСОБА_1 убачається, що ОСОБА_1 вироблено людино-днів: 1980 рік – 116 (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 240), 1981 рік – 218 (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 250), 1982 рік – 142 (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 250), 1984 рік – 20, 1985 – 270,5 рік (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 270), 1986 рік – 68 (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 270), 1988 рік – 20 (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 270), 1989 рік – 19 (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 270) , 1990 рік – 6 (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 250), 1991 рік – 8 (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 250), 1992 рік – 13,5 (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 250), 1993 рік – 8 (прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 250).
З трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 , копія якої наявна в матеріалах справи, встановлено, що вона працювала у колгоспі «Слава» у період 3 11.06.1980 по 29.09.1982 завідуючою дитсадком, з 29.04.1985 по 25.02.1986 – за сумісництвом зав. профілакторієм. Інші записи відсутні.
Згідно зі Статутом СВК «Слава» останній є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області.
Відповідно до пунктів 4.2, 5.1 Статуту СВК «Слава» вступ до кооперативу здійснюється на підставі поданої до правління заяви та прийнятого ним відповідного рішення. Членство в Кооперативі припиняється у разі припинення трудової участі в діяльності Кооперативу. Рішення про виключення з членів колгоспу приймається Загальними Зборами і може бути оскаржене в судовому порядку.
Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області виданий 21 листопада 1995 року. 
Середній розмір земельної частки (паю) по Маковичівській сільській раді становить 3,87 га, вартість з урахуванням коефіцієнтів станом на 01 січня 2016 року становить 92759,57 гривень. З довідки Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області від 29 лютого 2016 року № 25 слідує, що на території сільської ради наявні землі запасу 589,35 га та землі резерву 320,06 га.
Згідно з Державним актом на право колективної власності на землю, додатком №1 до нього (список громадян членів колгоспу КСП «Слава») 21 листопада 1995 року видано Державний акт на право колективної власності на землю, та у списку громадян членів колгоспу КСП «Слава» Мікула М. А. відсутня.
Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям (далі – Указ) передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Відповідно до частини першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право власності на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного  кодексу у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до пункту 7 Указу, має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Паювання земель КСП «Слава» мало місце у 1995 році, тобто спірні правовідносини виникли тоді, коли був чинним ЦК УРСР у редакції 1963 року.
Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.
Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
На підставі встановлених обставин справи та зазначених вище норм, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що право на позов у ОСОБА_1 виникло ще у 1995 році (коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників), що є загальновідомим фактом. Тому ОСОБА_1 повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Слава» Державного акта на право колективної власності на землю (21 листопада 1995 року). Відповідач СВК «Слава» зазначав у відзиві на позов, що позивач пропустила строк позовної давності без поважних причин. Отже, позивач у передбачений законом строк не звернулася до суду з вказаними вимогами. Звернувшись в суд з позовом у жовтні 2017 року, позивач пропустила позовну давність, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

 
П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Турійського районного суду Волинської області від 02 лютого 2021 року в цій справі залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий 

Судді