17.06.21
22-ц/812/1182/21
Провадження № 22-ц/812/1182/21         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року                                              м. Миколаїв
                                                                                   справа № 489/6515/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів:Коломієць В.В., Шаманської Н.О., 
переглянувши в апеляційному порядку в письмовому провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом 
акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 26 березня 2021 року суддею Коваленко І.В. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено того ж дня),
У С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
Позивач зазначав, що 22 березня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з заявою щодо отримання кредитних послуг, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, підтвердивши своїм підписом, що ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування. Виразив згоду, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 27 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 28 054,08 грн., в тому числі 22 594,86 грн. за тілом кредиту, 5 459,22 грн. за процентами, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 
ОСОБА_1   позов не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначав, що позивач не надав суду договору про надання банківських послуг, на підставі якого видавались кошти; не довів згоду позичальника на зміну кредитного ліміту; розрахував проценти за неузгодженою ставкою. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису споживача, та наказ про їх затвердження не є належними доказами. До спірних правовідносин не можливо застосувати правила статті 634 ЦК України, на які посилається позивач, а надана ним виписка по картці та розрахунок Банку не дають можливості встановити суму отриманих відповідачем кредитних коштів та нарахованих процентів. Крім того позов заявлено поза межами позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Повноваження представника позивача належним чином не підтверджені.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2021 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 13 661,91 грн. заборгованості за тілом кредиту та 3 467,57 грн. заборгованості за процентами та судові витрати. В решті позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склались кредитні правовідносини, зміст яких визначається власноручно підписаною ОСОБА_1 заявою про надання банківських послуг, яка містить, поряд з іншим, розмір процентної ставки та умови погашення кредиту. Оскільки наданий банком розрахунок свідчить про застосування інших умов нарахування процентів, а відповідно і зарахування внесених відповідачем платежів на погашення кредиту (тіла), суд навів розрахунок заборгованості за узгодженими умовами та дійшов висновку про наявність заборгованості за тілом кредиту – 13661,91 грн. та заборгованості за процентами – 3467,57 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову банку. Апелянт посилався на ті ж обставини, якими обґрунтовував заперечення проти позову; вважав наведений судом розрахунок незрозумілим та необґрунтованим; наголошував на необхідності застосування до спірних правовідносин правової позиції, яку було висловлено Верховним Судом у постанові від 3 липня 2019 року у справі № №324/180/17 та просив застосувати позовну давність.
У відзиві на апеляційну скаргу (заяві) АТ КБ «ПриватБанк» просив рішення суду першої інстанції залишити без змін та, не змінюючи позицію щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 , надав розрахунок за висновками суду.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 526 ЦК  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності зі статтею 610 ЦК  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).
Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК  до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливістю карткового рахунку є те, що операції за таким рахунком можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів - платіжних карток, які є електронним платіжним засобом у вигляді емітованої банком пластикової картки. Кредитною карткою є платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом (пункти 1.1.1.55, 1.1.1.76 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, далі – Умови та Правила). 
Платіжні картки випускаються на строк, визначений банком для відповідного типу картки та категорії клієнта. Строк дії платіжної картки зазначається на самій картці, яка є дійсною до останнього дня зазначеного на ній місяця відповідного року включно. 
Враховуючи ці особливості кредитування шляхом відкриття карткового рахунку з встановленням ліміту на платіжну картку, можна дійти висновку що строк дії кредитного договору залежить від строку дії платіжної картки або/та строку кредитного ліміту. За таким договором обов`язок повернення кредиту в повному обсязі виникає зі спливом останнього дня місяця дії картки. 

Судом встановлено,  що 22 березня 2007 року ОСОБА_1 підписано заяву (далі – Заява), якою він виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку (ідентифікація клієнта по рахунку/карті НОМЕР_1 ).
В Заяві відповідачем зазначено бажаний кредитний ліміт – 500 грн. та базова процентна ставка за кредитом – 3 % на місяць на залишок заборгованості (36 % річних). 
Зі змісту Заяви вбачається, що позичальник ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування; виразив згоду, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.
Того ж дня ОСОБА_1 отримав кредитну карту та ПІН (а.с.34).
З цього часу відповідач отримував декілька карток. Останню кредитну картку ( НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 отримав у січні 2018 року зі строком дії - квітень 2021 року (а.с.32).
Кредитний ліміт неодноразово змінювався та з травня 2017 року складав 22000 грн. (а.с.33).
З травня 2007 року ОСОБА_1 активно використовував кредитні кошти та частково повертав кредит з погашенням процентів (а.с.23-31).
Позичальник використовував кредитні кошти (без комісії) до грудня 2019 року, останній внесок на погашення заборгованості зроблено у квітні 2020 року (а.с.23-31).
За розрахунком банку заборгованість ОСОБА_1 станом на 27 жовтня 2020 року складає 22 594,86 грн. за кредитом та 5 459,22 грн. за процентами (а.с.8-22).
Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у 2007 році сторони уклали в письмовій формі договір про надання банком позичальнику кредитних коштів, зміст якого визначається Заявою, підписаною особисто ОСОБА_1 . 
Оскільки обов`язок повернення кредитних коштів та сплати процентів випливає з суті кредитних правовідносин та умов, узгоджених сторонами при підписанні Заяви, стягненню з ОСОБА_1 підлягає заборгованість за кредитом (тіло) та проценти, нараховані за умовами угоди.
При цьому, визначаючи розмір заборгованості, суд виходив з того, що розрахунок, доданий до позовної заяви, проведено на підставі тих умов, які є відмінними від умов за Заявою та не узгоджувались сторонами при відкритті карткового рахунку.
За таких обставин суд першої інстанції розрахував заборгованість самостійно (з застосуванням банківської програми) та визначив 13 661,91 грн. заборгованості за тілом кредиту та 3 467,57 грн. заборгованості за процентами.
АТ КБ «ПриватБанк» рішення суду в частині визначення розміру заборгованості не оскаржує.
Дійшовши висновку про часткове задоволення позову, суд виклав свої висновки в мотивувальній частині судового рішення, дав оцінку як підставам позову, так і запереченням ОСОБА_1  та навів в рішенні норми цивільного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. 
Апеляційний суд, погоджуючись з мотивами, наведеними судом першої інстанції, вважає можливим не повторювати їх, дотримуючись тлумачення Європейським судом з прав людини принципів вмотивованості судового рішення (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30; рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"§ 2).

Доводи апелянта про відсутність доказів укладення між сторонами договору про надання кредиту та факту отримання відповідачем кредитних коштів не можна вважати переконливими, оскільки ці твердження пов`язані з невірним розумінням змісту та особливостей кредитування шляхом відкриття карткового рахунку з встановленням ліміту на платіжну картку.
Не має правового значення і посилання в апеляційній скарзі на безпідставне застосування судом Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки суд при визначенні характеру правовідносин та розміру заборгованості ці відомчі документи не застосовував. 
Заборгованість розрахована судом з застосування процентної ставки, узгодженої у Заяві, а тому посилання відповідача на іншій розмір ставки є помилковим.
Зміна банком кредитного ліміту ОСОБА_1 прав позичальника не порушує та не впливає на розмір заборгованості, яка залежить від розміру фактично витрачених ним коштів. 
Не можна погодитись і з твердженням апелянта про невмотивованість судового рішення в частині визначення розміру заборгованості.
Такий розрахунок наведено в мотивувальній частині судового рішення.
Зі змісту розрахунку вбачається, що заборгованість за певний період визначалась як результат множення залишку заборгованості за кредитом, кількості днів у цьому періоді та процентної ставки. У кожному періоді враховувались суми. Які були внесені позичальником на погашення кредиту, які відповідно до статті 534 ЦК направлялись на погашення процентів, а залишок – на погашення кредиту. 
Технічний недолік при визначенні року (відсутність) цифри не впливає на обґрунтованість розрахунку, і в разі утруднення розуміння змісту судового рішення може бути виправлена в порядку статей 269,271 ЦПК.
Обґрунтованих заперечень щодо порядку проведення розрахунку заборгованості або розміру боргу ОСОБА_1 не заявляв. 
Клопотань про призначення судової бухгалтерської експертизи не подавав.
Доводи апелянта про необхідність застосувати до вимог банку правила позовної давності були предметом оцінки судом першої інстанції, а висновки щодо них викладені в мотивувальній частині рішення.
Доводів, які би їх спростовували, апелянт не навів.
Посилання ОСОБА_1 на недоведеність отримання ним кредитних карток (перевипущених) після спливу строку дійсності кредитної картки, отриманої у 2007 році, спростовуються тим, що до 2020 року він користувався послугами банку, отримуючи кредитні кошти та частково здійснюючи платежі з застосуванням електронного платіжногг засобу - платіжної картки.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які би доводили би порушення ним вимог цивільного законодавства, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення та відмови в задоволенні позову.
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова

Судді:                                                В.В.Коломієць 

Н.О.Шаманська

---------------------------------
Повну постанову складено 17 червня 2021 року.