УХВАЛА

19 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 460/6398/20
адміністративне провадження № К/9901/17564/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури на  рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №460/6398/20 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги, 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненської обласної прокуратури, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив:

- стягнути з Рівненської обласної прокуратури на його користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі: 44277,96 гривень.

Обґрунтовує позов тим, що наказом прокурора Рівненської області його звільнено з посади заступника прокурора Рівненської області та органів прокуратури з 3 серпня 2020 року на підставі пункту 9 частини першої  статті 51 Закону України «Про прокуратуру»  (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури). Проте, йому на день звільнення відповідачем не виплачено вихідну допомогу при звільненні, передбачену  статтею 44 Кодексу законів про працю України (далі - «КЗпП України»). Вказує, що законодавством, яке визначає правовий статус прокурора, передбачено окремі особливості реалізації зазначених правовідносин, водночас загальні положення законодавства про працю застосовуються до трудової діяльності прокурора тією мірою, якою вони не врегульовані спеціальними нормами. У зв`язку з цим, вважає, що при звільненні мала бути виплачена вихідна допомога в сумі: 44277,96 гривень.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року позов задоволено повністю:

-  стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку із звільненням в розмірі: 44277 грн 96 коп.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Рівненська обласна прокуратура звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 12 травня  2021 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №460/6398/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу подання касаційної скарги посилається на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19. Вказує, що  статтею 44 КЗпП України  передбачено випадки або юридичні факти, з якими закон пов`язує виплату вихідної допомоги, при цьому ні  Законом №113-ІХ, ні  Законом України «Про прокуратуру»  не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої  статті 51 цього Закону.

Однак, таке обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник хоча і посилається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу звернення до Суду, однак  не вказує конкретну норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку, як і не обґрунтовує належним чином необхідність такого відступлення.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу скаржника, що вказаним доводам органів прокуратури було надано правову оцінку у справі    №560/3971/19, в якій Верховний Суд дійшов висновку про наявність    підстав для виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, оскільки особливості звільнення прокурорів з посади встановлено спеціальним законом -  статтею 51 Закону № 1697-VII  (на підставі якого і було звільнено позивача),    у той же час особливості застосування положення  статті 44 КЗпП України, а також обмеження щодо його застосування, зокрема, у випадку звільнення прокурора у разі ліквідації чи реорганізації органів прокуратури, не встановлено цим Кодексом.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги в частині, зокрема, зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №460/6398/20.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури на  рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №460/6398/20 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М.       Мартинюк,
Суддя      Верховного Суду