ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 815/341/17
адміністративне провадження № К/9901/32618/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу №  815/341/17
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінвест, ЛТД» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень,
за касаційною скаргою Київської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду (головуючий суддя: М. М. Кравченко) від 13 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Л.  Є.  Зуєва, О. А. Шевчук, А. Г. Федусик) від 19 квітня 2017 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрінвест, ЛТД» (далі - позивач, ТОВ «Укрінвест, ЛТД») звернулось до суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби та з урахуванням уточнень до позову просило: 
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 09 листопада 2016 року № 100270001/2016/000534/1, № 100270001/2016/000533/1, №  100270001/2016/000529/1, від 15 листопада 2016 року № 100270001/2016/000543/1 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 листопада 2016 року №  100270001/2016/00744, № 100270001/2016/00743, № 100270001/2016/00739, від 15 листопада 2016 року № 100270001/2016/00753. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що органом доходів і зборів було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору під час випуску товарів у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями. Застосування резервного методу визначення митної вартості товарів у прийнятих спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів та оформлення на їх підставі карток відмови у митному оформленні товарів під час подання декларантом додаткових декларацій є необґрунтованим, безпідставним та таким, що порушує послідовність обрання методу визначення митної вартості товару, визначеного частини третьої статті 57 Митного кодексу України, з урахуванням відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
3. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року, позов задоволено.
4. Не погоджуючись з рішеннями суддів першої та апеляційної інстанцій, 16 травня 2017 року відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.
5. Після усунення недоліків касаційної скарги, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, встановлено 10-дений строк з дня отримання цієї ухвали для подання заперечень на касаційну скаргу.
6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
8. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
9. 02 березня 2018 року касаційну скаргу відповідача на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі № 815/341/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: ОСОБА_1 - головуючий суддя, Бившева Л. І., Хохуляк В. В.).
10. На підставі розпорядження в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року № 2303/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя від 15 жовтня 2020 року № 2830/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», що унеможливлює її участь у розгляді касаційної скарги.
11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
12. Ухвалою Верховного Суду прийнято до провадження адміністративну справу, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у попередньому судовому засіданні.
13. Письмового заперечення або відзиву на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України / Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її подальшого розгляду по суті.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
14. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Укрінвест, ЛТД» за відсутності точних відомостей для однозначного визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД відповідно до положень статті 260 Митного кодексу України здійснило митне оформлення поставленого товару по зовнішньоекономічним контрактам (договорам) «синтетичні полотна…» за тимчасовими митними деклараціями від 27 вересня 2016 року №  100270001/2016/270838, №  100270001/2016/270842, від 28 вересня 2016 року №  100270001/2016/270934, від 06 жовтня 2016 року № 100270001/2016/271911 із застосуванням найбільшої ставки ввізного мита з тих, під яку можуть підпадати товари (8 %).
15. За вказаними тимчасовими митними деклараціями товар «синтетичні полотна…» після проведення митного контролю і митного оформлення (у т.ч. контролю правильності визначення митної вартості товарів) було випущено у вільний обіг зі сплатою митних платежів згідно із заявленою митною вартістю (2,2 дол. США/кг), встановленою за основним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору.
16. З метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів, посадовими особами Київської міської митниці ДФС були відібрані проби (зразки) товару.
17. Після проведення лабораторних досліджень на підставі експертних висновків СЛЕД від 11 жовтня 2016 року № 142005703-0648, від 24 жовтня 2016 року № 142005703-0691, від 13 жовтня 2016 року № 142005703-0657, від 09 листопада 2016 року № 142005703-0746 та у відповідності до положень статті 260, 261 Митного кодексу України ТОВ «Укрінвест, ЛТД» подало органу доходів і зборів додаткові декларації, що містять точні відомості про код товару згідно УКТ ЗЕД, а саме: від 09 листопада 2016 року № 100270001/2016/275214, № 100270001/2016/275212, №  100270001/2016/275213, від 15 листопада 2016 року № 100270001/2016/275679.
18. Не погодившись із заявленою декларантом митною вартістю товарів, митним органом були прийняті Рішення про коригування митної вартості товарів, за якими органом доходів і зборів визначено митну вартість товару із застосуванням резервного методу: від 09 листопада 2016 року № 100270001/2016/000534/1, № 100270001/2016/000533/1, № 100270001/2016/000529/1, від 15 листопада 2016 року № 100270001/2016/000543/1, та відмовлено у прийнятті вказаних додаткових декларацій шляхом оформлення Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 листопада 2016 року № 100270001/2016/00744, № 100270001/2016/00743, № 100270001/2016/00739, від 15 листопада 2016 року № 100270001/2016/00753.
19. Не погоджуючись з такими діями відповідача, та вважаючи, що зазначені дії призвели до порушення чинного законодавства України позивач звернувся до суду з цим позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
20. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки під час митного оформлення товару та випуску його у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями митницею було визнано заявлену декларантом митну вартість, визначену за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору, додаткові документи для підтвердження задекларованої митної вартості митницею не затребувались, тому сумнівів органу доходів і зборів у достовірності відомостей в поданих до митного оформлення товару документах не виникало, а подані документи для підтвердження заявленої митної вартості були визнані достатніми та такими, що давали змогу пересвідчитись у правильності заявленої митної вартості.
21. Таким чином, з урахуванням зазначеного, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач прийняв спірні рішення про коригування митної вартості товарів та оформив картки відмови з порушенням послідовності обрання методу визначення митної вартості товару, визначеного частиною третьою статті 57 Митного кодексу України, та за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
22. Щодо встановлення митницею невідповідності заявленої митної вартості та вартості операцій з товарами з подібними характеристиками суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.
23. При цьому, судами зазначено, що у поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності та вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. А тому, митним органом безпідставно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів, оскільки надані декларантом документи підтверджували числове значення митної вартості товарів, визначене за ціною договору.
24. З огляду на зазначене, суди дійшли висновку про те, що під час митного оформлення товарів декларантом надані всі необхідні документи, які підтверджують митну вартість товарів, у відповідності до положень частини другої статті 53 Митного кодексу України, а саме: зовнішньоекономічний договір, рахунок фактуру (інвойс), товаросупровідні документи, страховий документ та експертні висновки.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
25. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суддів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі
26. Відповідач, наводить доводи аналогічні доводам заперечення на адміністративний позов, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитую норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями, а тому повторному зазначенню не потребують.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
27. Враховуючи положення пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
28. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
29. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30. Відповідно до частини першої статті 53 Митного Кодексу України (далі - МК України) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
31. Згідно із частиною шостою статі 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України.
32. Пунктом 26 Положення про митні декларації, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450 декларування партії товарів, ввезених на митну територію України, або партії товарів, що вивозяться за межі митної території України, може бути здійснено з використанням тимчасової митної декларації за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи у разі, коли декларант не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, зокрема коли: 
- точні відомості про код товару згідно з УКТЗЕД можуть бути встановлені після проведення їх дослідження;
- у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару згідно з УКТЗЕД виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТЗЕД, розв`язання яких вимагає додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо;
- відомості про кількісні характеристики товарів можуть бути встановлені після навантаження товарів на транспортний засіб або вивантаження товару з транспортного засобу;
- ціна товарів визначається за формулою.
Тимчасова митна декларація підтверджує взяття декларантом або уповноваженою ним особою зобов`язання подати митному органу додаткову декларацію у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.
33. Аналогічні положення щодо тимчасової митної декларації міститься у статті 260 МК України, згідно положень якої також передбачено, що орган доходів і зборів не має права відмовити в прийнятті тимчасової митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.
Відмова органу доходів і зборів в прийнятті тимчасової або періодичної митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.
34. Частиною дванадцятою статті 264 МК України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.
35. Як встановлено судами та не спростовано відповідачем, подані Товариством тимчасові митні декларації прийнята Митницею. Підставою для подачі даних декларацій стала відсутність точних відомостей для однозначного визначення коду товару згідно з УКТЗЕД, та слугувало підставою для відібрання зразків товарів для проведення лабораторних досліджень. 
36. Таким чином, отримання результатів досліджень після випуску товарів у вільний обіг на підставі тимчасової декларації мало вплинути виключно на класифікацію товарів згідно УКТ ЗЕД.
37. Позивачем були надані усі необхідні документи для визначення митної вартості товару, митний орган прийняв податі документи, перевірив їх, сумнівів у вірності такої вартості не висловив та здійснив пропуск товару у вільний обіг, застосувавши найбільшу ставку митних платежів з тих, під яку може підпадати такий товар. Дотримуючись строків, встановлених статтею 260 МК України, позивачем подано додаткову декларацію в якій вказані точні відомості про товари, задекларовані за тимчасовою митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.
38. Під поняттям вільний обіг МК України розуміє обіг товарів, який здійснюється без обмежень з боку органів доходів і зборів України (пункт 6 частини першої статті 4).
39. У відповідності до абзацу першого пункту 2 частини третьої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю.
40. Частиною першою статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
41. У відповідності до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
42. Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що виходячи з вищенаведених вимог, з урахуванням того, що усі документи були перевірені, товар був випущений у вільний обіг за заявленою декларантом митною вартістю, митним органом не було виявлено розбіжностей, ознак підробки та не було встановлено, що подані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, суди прийшли до правомірного висновку, що митний орган при пропуску товару погодився із визначеною декларантом митною вартістю товару.
43. Отже, з урахуванням того, що Митницею без зауважень були прийняті тимчасові митні декларації, поставленого Товариством товару відповідно до спірного договору, чим фактично визнала заявлену митну вартість товару, то у неї відсутні правові підстави для коригування такої митної вартості, яка заявлена у додаткових митних декларацій, обов`язок щодо подання яких покладено на декларанта. Тим більше, що такий товар був випущений у вільний обіг.
44. Встановлені обставини, яким судами попередніх інстанцій була надана об`єктивна оцінка, є достатніми для скасування спірних в даній справі рішень відповідача, які прийняті непропорційно та нерозсудливо.
45. Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і не спростованими доводами касаційної скарги. Власне, самі доводи касаційної скарги стосуються лише обґрунтування дій відповідача щодо невідповідності визначеної митної вартості ввезеного позивачем товару на митну територію України.
46. У свою чергу, доводи касаційної скарги зводяться виключно до повторення доводів заперечення проти адміністративного позову, апеляційної скарги, яким надано оцінку судами попередніх інстанцій, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено.
47. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
48. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
49. Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
50. Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі №  815/341/17 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов