Справа № 163/391/21  Провадження №33/802/309/21 	Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С. 	
Категорія:ст. 472 МК України. 	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2021 року                                                                 місто Луцьк
Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Лисюка В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 25 лютого 2021 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 33 811 (тридцять три тисячі вісімсот одинадцять) гривень 10 копійок з конфіскацією в дохід держави 1000 (однієї тисячі) євро, що за офіційним курсом НБУ становили 33 811,10 гривні.
Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 гривні.
ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він прямуючи 13 лютого 2021 року з України в Республіку Польща через митний пост «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби другим водієм автомобіля «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Шмітц», номерний знак НОМЕР_2 , в якому перевозились меблі для житлових кімнат, не задекларував за встановленою формою 1000 євро, що за офіційним курсом НБУ становили 33 811,10 гривні, знаходились в дорожній папці разом з документами і були виявлені під час митного контролю, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію своїх дій, вважає постанову судді в частині накладеного стягнення необґрунтованим. Вказує на те, що він не був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки при складанні протоколу інспектор митниці повідомив, що суд надішле повістку. Посилається на те, що вину у вчиненому він визнав повністю, щиро розкаявся. Від вчиненого адміністративного правопорушення тяжких наслідків не настало. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді в частині накладеного стягнення змінити, наклавши стягнення у виді штрафу без конфіскації предметів порушення митних правил.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримували клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження і просили поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, доходжу висновку, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді слід відмовити з таких підстав.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску цього строку, ОСОБА_1 , вказує, що він не був присутній під час розгляду справи місцевим судом, а копію оскаржуваної постанови йому було надіслано на поштову адресу лише 12 березня 2021 року. Дані обставини, на його думку, свідчать про поважність причин пропуску цього строку.
Проте, такі доводи повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно яких постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.
Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не з часом отримання особою копії постанови.
14 лютого 2021 року при складанні протоколу про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 , останній був повідомлений про те, що розгляд справи відбудеться Любомльському районному суді Волинської області 25 лютого 2021 року з 10 год до 12 год за відповідною адресою, що не суперечить положенням ч.6 ст.494 МК України.
Про обізнаність ОСОБА_1 з цією обставиною свідчить і його власноручний підпис у графі протоколу, де зазначено про місце, дату та час розгляду справи, і отримання ОСОБА_1 копії цього протоколу (а.с.1-3).
Однак, у судове засідання 25 лютого 2021 року  ОСОБА_1 не прибув, причин своєї неявки не повідомив та заяв про перенесення розгляду справи на адресу місцевого суду не подавав (а.с.22).
Таким чином, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи щодо нього 25 лютого 2021 року, на час складання протоколу, тобто вже 14 лютого 2021 року ОСОБА_1 було відомо про час та місце розгляду справи щодо нього, однак в судове засідання, що було призначене в суді першої інстанції на 25 лютого 2021 року, не прибув, причин своєї неявки не повідомив та заяв про перенесення розгляду справи на адресу суду не подавав.
Разом з тим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав до Любомльського районного суду Волинської області лише 16 березня 2021 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, який з врахуванням вихідних днів для нього збіг 09 березня 2021 року.
Жодних поважних причин неможливості подання апеляційної скарги в період з 26.02.2021 по 09.03.2021 ОСОБА_1 не навів ні в клопотанні, ні в апеляційному суді.
Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відтак, апеляційний суд приходить до обґрунтованого переконання, що ті мотиви, які наведено у клопотанні ОСОБА_1 не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, так як повністю суперечать положенням ч.2 ст.294 КУпАП.
Приписами ч.2 ст.294 КУпАП також визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Підсумовуючи наведені обставини, необхідно відмовити у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 25 лютого 2021 року відносно нього. та повернути матеріали апеляційної скарги особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 25 лютого 2021 року про притягнення його до адміністрат ивної відповідальності за ст.472 МК України – відмовити.
Апеляційну скаргу повернути особі, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду                          В.П. Денісов