ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

9 червня 2021 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 727/10780/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.
секретар Конецька Д.Г.

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»

відповідач ОСОБА_1 

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 24 березня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Одовічен Я.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до суду з позовом.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» безпідставно отримане страхове відшкодування у розмірі 62 570 гривень 49 копійок.
Посилався на те, що 16 червня 2019 року в селі Магала Чернівецького району Чернівецької області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Фольксваген» була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим ПрАТ «СК «АРКС».
16 січня 2020 року відповідач звернулася до ПрАТ «СК «АРКС» з заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі поданої заяви та наданих документів було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 62 570 гривень 49 копійок.
Звітом №443-А від 18 грудня 2019 року встановлено, що в діях ОСОБА_3 не вбачаються невідповідності вимогам ПДР, які могли б перебувати в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. У той же час в діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам ПДР, що перебуває в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вона мала технічну можливість уникнути зіткнення.
Постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 2 березня 2020 року у справі №720/1338/19 провадження по справі відносно ОСОБА_3 було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 , не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, оскаржила її в апеляційному порядку. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 серпня 2020 року апеляційну скаргу було задоволено частково. Постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області від 2 березня 2020 року було змінено та виключено з мотивувальної частини постанови посилання на висновок експертного дослідження №17/19-29 від 27 червня 2019 року. Резолютивну частину постанови суду від 02.03.2020 року залишено без змін.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 є невинуватою у настанні ДТП, відповідач безпідставно одержала страхове відшкодування.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 24 березня 2021 рокупозов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» безпідставно набуті кошти у розмірі 62 570 гривень 49 копійок.
Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що вина страхувальника ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди відсутня, а отже у позивача ПрАТ «СК «АРКС» не виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування відповідачу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначав, що для здійснення страхової виплати не є обов`язковим встановлення вини водія забезпеченого транспортного засобу у вчиненні адміністративного правопорушення.
Доводи ПрАТ «СК «АРКС» про обов`язковість наявності рішення про притягнення до відповідальності учасника дорожньо-транспортної пригоди як підстави для здійснення страхової виплати не ґрунтується на законі та не є підставою для повернення такої виплати.
Встановлена судовим рішенням відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, не спростовує порушень вимог правил дорожнього руху і не може свідчити, автоматично, про ненастання цивільно-правової відповідальності цієї особи за шкоду, заподіяну майну потерпілого, і як наслідок не вказує на те, що згадана дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком.
Непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в дорожньо-транспортній пригоді може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.
Зазначала, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 червня 2019 року, є невідповідність дій ОСОБА_3 вимогам п.п.10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху, що підтверджується доказами, які є в матеріалах справи.
Підстава відповідно до якої ОСОБА_1 було отримано виплату страхового відшкодування не відпала, не визнана недійсною та не припинена.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ПрАТ «СК «АРКС» подало відзив на апеляційну скаргу.
Позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Посилався на те, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, а рішення суду є законним та обґрунтованим.
ОСОБА_3 , яка керувала забезпеченим транспортним засобом «Фольксваген» є невинуватою у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого відповідачка безпідставно отримала страхове відшкодування.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
16 червня 2019 року в селі Магала Чернівецького району Чернівецької області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «СК «АРКС» на підставі полісу №АО/3468354 (а.с.23).
Постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 2 березня 2020 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с.13-16).
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 серпня 2020 року апеляційну скаргу було задоволено частково. Постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області від 2 березня 2020 року було змінено та виключено з мотивувальної частини постанови посилання на висновок експертного дослідження №17/19-29 від 27 червня 2019 року. Резолютивну частину постанови суду від 2 березня 2020 року залишено без змін (а.с.17-21).
ОСОБА_1 21 лютого 2020 року звернулася до ПрАТ «СК «АРКС» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.9).
На підставі поданої заяви та наданих документів було складено страхові акти ARX 2543852 від 24 лютого 2020 року та ARX 2543853 від 24 лютого 2020 року та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 62 570 гривень 49 копійок.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Апеляційний суд вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про можливість задоволення позову.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Згідно частини 1 статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 зроблено висновок про те, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Позивач не довів у чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, адже кошти були сплачені за договором страхування №АО/3468354. Факту недобросовісного набуття отриманих грошових коштів, а також наявності рахункової помилки не встановлено.
За таких обставин відсутні умови для застосування положень статті 1212 ЦК України та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача безпідставно отриманих коштів.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 9 січня 2019 року у справі №336/337/16-ц.
Помилковим є аргумент відзиву на апеляційну скаргу про те, що  ОСОБА_3 , яка керувала транспортним засобом «Фольксваген» є невинуватою у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу свідчить про те, що відповідачка набула грошові кошти, які були виплачені позивачем, без достатньої правової підстави та такі кошти підлягають поверненню.
Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).
За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування у встановлений договором строк є обов`язком страховика (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, № 1961-IV (далі – Закону № 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. (абзац перший пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV).
Згідно статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);
- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;
- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;
Згідно пункту постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року, № 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 16 червня 2019 року в селі Магала Чернівецького району Чернівецької області за участі транспортного засобу марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який був застрахований в ПрАТ «СК «АРКС», є страховим випадком.
Підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачених у статті 37 Закону № 1961-IV, які виникли після виплати страхового відшкодування у позивача не було.
З огляду на вказане у  ОСОБА_3 виникла цивільно-правова відповідальність щодо відшкодування шкоди, яка завдана майну ОСОБА_1 . Оскільки відповідальність  ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «СК «АРКС», остання правомірно здійснила виплату страхового відшкодування, а отже підстави для стягнення вказаних коштів з відповідача відсутній.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.
Щодо судових витрат
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.
З квитанції від 21 квітня 2021 року вбачається, що відповідачка за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 1362 гривні (а.с.156).
З квитанції від 7 травня 2021 року вбачається, що відповідачка за подання до суду апеляційної скарги додатково сплатила 1791 гривню.
Отже, з ПрАТ «СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3153 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382  ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 24 березня 2021 року скасувати.
В позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 9 червня 2021 року.

Головуючий                                                         О.О. Одинак 

Судді                                                                  І.Н. Лисак 

                                                                       Н.Ю. Половінкіна