Справа № 297/1389/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

02 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатськийапеляційний суд ускладі:
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача),                                суддів: Готри Т.Ю. і Джуги С.Д.,                                                        розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження (без проведення судового засідання) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 23 вересня 2020 року (у складі судді Гецка Ю.Ю.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у липні 2020 р. 
Просила:
-розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, зареєстрований 12 листопада 2005 р. у виконкомі Рафайновської сільської ради, актовий запис № 05;
-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн. на кожну дитину, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.
На обґрунтування позовних вимог указала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 між сторонами було укладено шлюб, у якому народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У сторін різні погляди на сімейне життя, відтак сторони припинили сімейне життяі шлюб носить суто формальний характер.
У зв`язку з цим вважає, що шлюб між сторонами належить розірвати.
Спільним дітям сторін має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Такий рівень життя позивач не може забезпечити самостійно, оскільки відповідач є здоровим і працездатним, працює в Угорській Республіці, має достатній дохід, тому він може сплачувати аліменти на рівні 5000 грн. щомісячно на кожну дитину.
Рішенням Берегівського районного суду від 23 вересня 2020 р. позов задоволено частково: шлюб, зареєстрований у Рафайнівській сільській раді Берегівського району 12.11.2005 р., про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 05, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн. у відшкодування судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 у користь держави 840,80 грн. у відшкодування судового збору. 
ОСОБА_1 просить у частині визначення розміру аліментів скасувати рішення суду та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також вирішити питання розподілу судових витрат. 
Доводить про неповне засування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи;
-відповідач ніде не працює, займається разом із членами родини підсобним господарством, стабільних доходів не має;
-відповідач утримує непрацездатну матір і допомагає у вихованні племінника, вказані факти значною мірою впливають на здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання доньок у розмірі, визначеному судом першої інстанції; 
-судове рішення у частині розподілу судових витрат прийняте з порушенням ч.1 ст. 141 ЦПК України.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
Суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи обставини, передбачені ч.1 ст. 182 СК України, батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, відповідач є працездатним, а обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд також враховував прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, встановлений ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік».
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визначення розміру аліментів.
Із матеріалів видно, що 12.11.2005 р. між сторонами було укладено шлюб (а.с.4). У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9), і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.11).
Відповідач на обґрунтування своєї позиції подав реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, із якого видно, що з 2018 р. жодних відрахувань до Пенсійного фонду України відповідачем не здійснюється, що свідчить про те, що він не працює (а.с.32-33)
Із довідки виданої виконкомом Косоньської сільської ради видно, що склад сім`ї відповідача складається із дружини, двох доньок, мами, брата, сестри та сина сестри (а.с.34).
Згідно з положеннями ст.ст. 180, 182, 184 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум длядітей віком від 6 років складає: з 1 січня 2020 р. - 2218 грн., з 1 липня –2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн.
Станом на 2021 р. прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років складає: з 1 січня - 2395 грн., з 1 липня –2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн.
За приписами ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким визначити аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття
Очевидно, що той розмір аліментів, який просить визначити відповідач, не буде відповідати найкращим інтересам дітей. Відтак, довід апеляційної скарги про те, що суд безпідставно дійшов висновку про стягнення аліментів у розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, є необґрунтованим. Батьки зобов`язані брати участь у вихованні та утриманні дітей. Спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дітей. Тому розмір аліментів, визначений судом першої інстанції,є справедливим.
Наявність у відповідача іншої сім`ї не звільняє його від обов`язку допомагати позивачу утримувати їх спільних дітей та аж ніяк не свідчить про те, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом першої інстанції.
Доказів того, що відповідач утримує непрацездатну матір і допомагає у вихованні племінника, апелянтом не надано, сам факт проживання разом ще не свідчить, що такі особи перебувають на утриманні відповідача. 
Також колегія суддів не погоджується із доводом апеляційної скарги стосовно того, що судове рішення у частині розподілу судових витрат прийняте з порушенням ч.1 ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивачем при пред`явленні позову в 2020 р. за вимогу про розірвання шлюбу було сплачено 840,80 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), а за вимогу про стягнення аліментів судовий збір не справлявся, оскільки позивач звільнена від його сплати.
Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, стягнув із відповідача на користь позивача 840,80 грн. і таку ж суму стягнув на користь держави у відшкодування судового збору.
Позиція відповідача, яка зводиться до того, що суд мав вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат по справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, не заслуговує на увагу через те, що законодавцем встановлений мінімум для сплати судового збору під час звернення до суду з позовом, відтак і при розподілі судових витрат, належить керуватися саме цим установленим мінімумом.
Крім того із відповідача на користь позивача стягнуто 840,80 грн. за вимогу про розірвання шлюбу, яка відповідачем не оскаржувалася узагалі.
Відповідачем не подано жодного доказу того, що єдиним джерелом доходу в нього є заняття із членами родини підсобним господарством, а те, що відповідачем не сплачуються внески до Пенсійного фонду України для майбутнього зарахування пенсії, зовсім не свідчить про відсутність у відповідача доходів.
Суд, вирішуючи такі спори, не обмежений мінімумом, який встановлений законом, суд у першу чергу виходить із обставин справи, і стягуючи аліменти в розмірі 2500 грн., суд врахував і позицію позивача, і позицію відповідача, але насамперед інтереси спільних дітей сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Спільні діти сторін проживають разом із мамою і, безумовно, позивач несе більші витрати на дітей, ніж той із батьків, із ким дитина не проживає. А за умови, що відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів факту неможливості сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн., то суму стягуваних аліментів належить залишити в розмірі, визначеному судом першої інстанції.
Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України ,-
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Берегівського районного суду від 23 вересня 2020 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 02 червня 2021 р.
Судді: