Справа № 306/1478/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        28 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді цивільну справу № 306/1478/20 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Свалявського районного суду від 22 грудня 2020 року, повний текст якого складено 22 грудня 2020 року, головуюча суддя Тхір О.А., -

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» заявою від 21.09.2020, що надійшла до Свалявського районного суду 16.10.2020, звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.
18.07.2012 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг і на підставі підписаної цього дня заяви отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі, зазначеному в Довідці про умови кредитування, який у подальшому збільшився до 500,00 грн. Сторони за правилами договору приєднання уклали кредитний договір, умови якого зафіксовані в Умовах і Правилах надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору і з якими відповідач був ознайомлений, що підтверджується його підписом в анкеті-заяві. Відносини між банком і клієнтом можуть регулюватися як шляхом підписання окремих документів, так і шляхом обміну інформацією іншими засобами (через веб-сайт банку www.privatbank.ua, sms-повідомлення).
Відповідач отримав кредитні кошти, користувався картковим рахунком, що підтверджує наявність кредитних правовідносин між сторонами. Погашення заборгованості за кредитним договором позичальник повинен був здійснювати шляхом щомісячних платежів у розмірі не менше визначеного договором мінімального обов`язкового платежу.
Позичальник зобов`язаний був сплачувати відсотки за користування кредитом за ставками, що були зазначені в Тарифах, які діяли на дату їх нарахування та були викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, а в разі порушення зобов`язань повинен був сплатити пеню в розмірі, розрахованому відповідно до Тарифів, які діяли на дату їх нарахування (п.п. 2.1.5.5., 2.1.12.7.2., інші положення договору).
Відповідно до п. 2.1.1.2.12. договору, з 01.03.2019 в разі порушення зобов`язань із повернення кредиту, сплати процентів, неустойки, інших зобов`язань, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом та процентами від суми неповерненого у строк кредиту, які згідно зі ст. 625 ч. 2 ЦК України встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Gold».
У силу положень ст. 1050 ч. 2 ЦПК України, п. 2.1.12.11. договору, в разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту та сплати всього належного за договором, включно з підвищеними процентами та неустойкою.
До позову банк додає витяг з Умов і Правил, з якими був ознайомлений відповідач на момент підписання анкети-заяви.
Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав кредитні кошти, а відповідач свої порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 17.09.2020 склав 13661,77 грн, із яких заборгованість: за кредитом – 9866,73 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту), за простроченими відсотками – 3795,04 грн.
Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку достроково вимагати повернення всього заборгованого, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 18.07.2012 у розмірі 13661,77 грн із вищеперерахованими її елементами та покласти на нього судові витрати.

Заочним рішенням Свалявського районного суду від 22.12.2020 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 500,00 грн, у задоволенні інших вимог позову відмовлено, стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 76,93 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були виконані передбачені законом правила укладення кредитного договору, у справі немає підтвердження щодо запропонованих відповідачу умов і правил надання банківських послуг, домовленості щодо відсотків, відповідні обставини достовірно не підтверджуються, тому за відсутності доказів надання коштів у більшому розмірі на користь банку можуть бути стягнуті лише фактично отримані від нього відповідачем 500,00 грн.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду в частині відмови в позові як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.
Сторони в належній, погодженій між ними формі уклали за правилами договору приєднання кредитний договір, що відповідає вимогам закону. Відповідач підписав анкету-заяву, погодився з умовами договору, отримав кредитну картку, отримав кредитні кошти та користувався ними, частково виконував свої зобов`язання за договором і спричинив борг, який підлягає сплаті.
Згідно з судовою практикою Верховного Суду, не можна вважати неукладеним кредитний договір після його повного чи часткового виконання сторонами; саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору і підпис під ними не потрібен.
Правова позиція, висловлена Верховним Судом у справі № 342/180/17, не може бути застосована в даній справі, оскільки в ній мають місце інші правовідносини та фактичні обставини, а саме, умови договору були погоджені сторонами належним чином.
Прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 9866,73 грн підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема, розрахунком заборгованості та банківською випискою, яка є первинним документом. У виписці серед іншого відображений факт користування відповідачем послугами «Миттєва розстрочка» та «Оплата частинами», які були надані банком за рахунок кредитних коштів.
Відповідно до закону користування кредитними коштами є платним і якщо розмір процентів не встановлений договором, то такий визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ч. 1 ЦК України), а відповідно до ст. 1069 ч. 3 ЦК України, розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлено договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України. Суд не мав підстав відмовляти в стягненні процентів за користування кредитними коштами. Це, крім іншого, ставить під загрозу економічну безпеку банку та держави.
Суд належним чином не перевірив доводів позивача та не оцінив надані ним докази в сукупності.
Позивач просить рішення суду скасувати в частині відмови в позові та задовольнити вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, відзиву на апеляцію позивача не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення. Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом і відсотками та обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для нарахування платежів і для стягнення коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

18.07.2012 ОСОБА_1 заповнив у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» бланк Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 13). У заяві відмічене поле про бажання відповідача оформити на своє платіжну картку «Кредитка «Універсальна»», водночас дані про розмір кредитного ліміту в полі «Бажаний кредитний ліміт за платіжною картою кредитка «Універсальна»/«Gold» відсутні.
В Анкеті-заяві зазначено, що «…ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку… становить… договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.».
Бланк Анкети-заяви не містить інформації про умови кредитування.
Анкету-заяву підписано працівником банку і відповідачем 18.07.2012.

До позовної заяви позивач додав «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» (а.с. 14), що містить одночасно такі умови кредитування:

«Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зокрема:
базова процентна ставка – 3,0% на місяць; розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 – нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50,00 грн; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань – 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;
до цих умов міститься примітка такого змісту: «з 01.01.2013 всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»;

«Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зокрема:
базова процентна ставка – 2,5% на місяць, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 – 2,9%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 – 3,6%; розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 – 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів – до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – ПЕНЯ = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; ПЕНЯ = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань – 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

«Універсальна Contract» зокрема:
базова процентна ставка – 1,7% на місяць; розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 – 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів – до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; щомісячна комісія за кредитне обслуговування карти – 15,00 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – ПЕНЯ = 0,0001% від заборгованості, але не менше 50,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань – 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;
до цих умов міститься примітка такого змісту: «з 01.09.2014 проводиться зміна тарифного плану «Універсальна Contract» на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» або «Універсальна Gold»;

«Універсальна Gold» зокрема:
базова процентна ставка – 2,5% на місяць, з 01.04.2013 – 2,3%, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 – 2,7%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 – 3,5%; розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 – 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів – до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; щорічна комісія за обслуговування карти – 500,00 грн; з 01.06.2012 щомісячна комісія за обслуговування (з 01.04.2013 – членський внесок за участь в GoldКлубі) – 20,00 грн на місяць; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань – 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
до цих умов містяться примітки такого змісту: «з 01.09.2014 змінено процентну ставку по кредитним картам «Універсальна» та «Універсальна Голд» (зміну здійснено тільки для витрат, здійснених після 01.09.2014); з 01.04.2015 змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Голд», розмір процентної ставки, пені тощо.

На обґрунтування своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало суду текст із Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який не містить даних про час формування та затвердження цих Умов і Правил, будь-яких вихідних реквізитів (а.с. 15-38). Цими Умовами і Правилами встановлено, зокрема, що:
банк публічно пропонує необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг (далі Умови та Правила та/або Договір) (Преамбула Умов і Правил);
щомісячний платіж сума коштів у розмірі, визначеному у заяві на акцептування умов, розміщених у цьому документі, яку позичальник виплачує банку щомісяця з метою погашення заборгованості (п. 1.1.29.);
мінімальний обов`язковий платіж розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісяця має сплачувати клієнт протягом терміну дії картки; … залежно від виду платіжної картки розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу зазначений у заяві та «Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування» і виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток (п. 1.1.49);
Тарифи – розмір винагороди за послуги банку; є невід`ємною частиною договору; перелік може змінюватися і доповнюватися, про що клієнт повідомляється відповідно до цих умов (п. 1.1.89.);
за користування кредитом і овердрафтом бак нараховує відсотки, встановлені Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.12.13;
клієнт зобов`язаний:
погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші плати на умовах, передбачених договором відповідно до Тарифів банку (п.п. 1.2.5., 2.1.5.5.);
підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 2.1.2.4.);
терміни та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафту, що виникає за такими картах, наведений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюються цим пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості за кредитом;
термін повернення кредиту (кредитний ліміт) в повному обсязі – не пізніше останнього дня місяця, зазначеного в платіжній картці (у полі MONTH). Згідно з ст. 212 ЦКУ, у разі наявності прострочених кредитів (овердрафту) – терміном повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості;
термін повернення овердрафту в повному обсязі – протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту;
термін погашення відсотків по овердрафту – щомісячно за попередній місяць до 25-го числа (пункт не стосується для Елітних карток (Platinum, MC World Signia i VISA Infinite) (п. 2.1.12.4.);
в разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту чи його частини понад 210 днів увесь кредит (овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу кредиту (овердрафту) в статус прострочених боргових зобов`язань проводяться згідно п. 2.1.12.6.1., на залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню в розмірі, вказаному в пп. 2.1.12.6.1. цих Умов; при цьому, винагорода проценти за користування кредитом не нараховуються і не сплачуються (п.п. 1.5.22., 2.1.12.6.4.);
держатель доручає банку списувати з будь-якого рахунку … зокрема, з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу, якщо мінімальний обов`язковий платіж вказаний в Заяві клієнта і у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування … (п. 2.1.12.9.);
черговість та розмір погашення боргових зобов`язань здійснюється в порядку, викладеному у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, що є невід`ємною частиною договору (п. 2.1.12.10.);
при здійсненні клієнтом плати за товар кредитною картою через сервіс «Оплата частинами» в торговельно-сервісному підприємстві, з яким банк уклав договір розширеного сервісу з повним відшкодуванням клієнт доручає банку щомісячно перераховувати платежі на погашення заборгованості по карті НОМЕР_1 в кількості і розмірі, вказаному в квитанції терміналу, якає невід`ємною частиною справжніх Умов; у випадку недостатньої кількості коштів для сплати чергового платежу по сервісу «Оплата частинами» клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для сплати чергового платежу (п.п. 1.1.75., 2.1.14.3.2., 2.1.14.6.);
для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладання договору є дата отримання карти, зазначена в заяві (п. 2.1.2.1.);
карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти включно (п. 2.1.2.11.);
за відсутності достатньої суми грошових коштів для продовження дії карти та виконання розрахункових операцій по картрахунку згідно п. 2.1.3.5 (якщо у клієнта немає заборгованості перед банком), і немає надходжень грошових коштів на картрахунок протягом 6-и місяців з моменту закінчення терміну дії картки, залишок грошових коштів передається у власність банку і є його доходом за згодою клієнта, яке він підтверджує підписання договору; картрахунок закривається, договір припиняє свою дію (п. 2.1.8.8.);
сторони відповідають за неналежне виконання своїх обов`язків відповідно до законодавства України та умов публічного договору, договору (п. 1.5.2., 1.5.16.).

До вказаного тексту Умов і Правил банк додав дані про актуалізацію окремих положень Умов і Правил станом на 30.05.2012 (а.с. 39-40), з яких виплаває, зокрема, що після пункту 2.1.4.5. додано умови, згідно з якими в разі порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості протягом 90 днів, строк повернення кредиту визнається таким, що настав, на 91-й день з моменту настання порушення зобов`язання, на цю дату клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, сплатити відсотки, комісії та виконати інші зобов`язання. При цьому, в доданій до позовної заяви редакції Умов і Правил пункт 2.1.4.5. має інший зміст і не стосується питань прострочення кредитних зобов`язань і дострокового повернення клієнтом коштів банку.

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором б/н від 08.07.2012, де визначив борг відповідача станом на 17.09.2020 у розмірі 13661,77 грн, із яких заборгованість: за простроченим тілом кредиту 9866,73 грн, за простроченими відсотками 3795,04 грн (а.с. 6-10). Водночас розрахунок заборгованості розпочинається не з 08.07.2012, а з 18.07.2012, при цьому, рух коштів уперше фіксується лише через п`ять з половиною років (!) 10.02.2018, коли вперше в колонках «Витрати клієнтом кредитних коштів» і «Складова заборгованості за наданим кредитом» з`являється сума 17,62 грн, до цього моменту дані про рух коштів, в тому числі, про суму кредиту (кредитного ліміту), у розрахунку відсутні, заборгованість не зафіксована.

Суду першої інстанції позивач також надав: 

довідки АТ КБ «ПриватБанк» без дати їх складання, вихідної реєстрації та підпису уповноваженої на складання довідок особи (які не належними в розумінні ст.ст. 77-80, 95 ЦПК України доказами щодо відповідних обставин) про те, що:
між банком і ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір без номера і без дати, за яким були надані кредитні картки: № НОМЕР_2 , дата відкриття 18.07.2012, термін дії «05/16», і № НОМЕР_3 , дата відкриття 29.01.2018, термін дії «12/21» (а.с. 12);
за кредитним договором без дати і номера мали місце:
старт карткового рахунку: 18.07.2012 (картка № НОМЕР_2 );
встановлення/зміна кредитного ліміту: 18.07.2012 і 29.01.2018 – 0,00 грн, 23.03.2018 – 500,00 грн, 18.08.2018 – 0,00 грн (а.с. 11);
банківську виписку за договором без номера станом на 21.09.2020, де фактичний оборот коштів розпочинається з 18.11.2013, коли на картку № НОМЕР_2 був зарахований переказ в сумі 65,00 грн (а.с. 49-58).

З даних банківської виписки вбачається, що ОСОБА_1 , починаючи з 18.11.2013 по 20.06.2017 користувався карткою № НОМЕР_2 , після чого використання цієї картки не зафіксоване, а з 29.01.2018 фіксується використання картки № НОМЕР_3 , при цьому, 29.01.2018 на цю картку був установлений кредитний ліміт 0,00 грн. Кредитний ліміт у 500,00 грн на картку № НОМЕР_3 був установлений 23.03.2018.

Водночас 10.02.2018 у банківській виписці відображене виникнення заборгованості в сумі 17,62 грн, загальні витрати коштів за лютий 2018 року за рахунок кредиту зафіксовані в розрахунку в сумі 1234,45 грн, тож ще до встановлення кредитного ліміту в сумі 500,00 грн були здійснені витрати за рахунок коштів банку, заборгованість, що виникла, була погашена в цьому ж місяці.

Дані банківської виписки в сукупності з розрахунком заборгованості вказують на те, що рух коштів за карткою № НОМЕР_3 відбувався як за рахунок коштів банку, так і за рахунок власних коштів відповідача, який поповнював картку готівкою, переказами з інший карток, знімав кошти в банкоматах, здійснював розрахункові операції. В розрахунку заборгованості відображений рух коштів, наданих власне банком, через що дані банківської виписки та розрахунку в частині руху власних коштів ОСОБА_1 не співпадають (у розрахунку рух коштів ОСОБА_1 поза межами операцій із банком за наданими ним коштами не зафіксований).

Таким чином, фактично кошти банку стали використовуватися відповідачем з 10.02.2018, в тому числі, з 07.06.2018 у рамках отримання послуги «Миттєва розстрочка», з 15.08.2018 у рамках отримання послуги «Оплата частинами», надання яких зафіксоване як у банківській виписці, так і в розрахунку заборгованості.

Поряд із цим, станом на 31.07.2018 уся заборгованість ОСОБА_1 за розрахунками з банком за наданими коштами була погашена. Після повного погашення попередньої заборгованості відповідач почав користуватися коштами банку з серпня 2018 року, в тому числі, 15.08.2018 отримав кошти в рамках послуги «Оплата частинами». Прострочена заборгованість за кредитом не фіксувалася до 01.02.2019, коли така була визначена в сумі 87,29 грн.

Інші дані щодо руху коштів та платіжної (кредитної) картки позивачем не надавалися. В Анкеті-заяві немає вказівки на дату отримання клієнтом платіжної картки, як відсутня і вказівка на конкретну картку, її реквізити, тоді як відповідні вимоги випливають з Умов і Правил. Не зазначив кредитну картку з відповідними реквізитами, днем видачі та строком її дії банк і в позовній заяві.

Отже, у справі немає належних доказів видачі банком ОСОБА_1  кредитної картки в день, який позивач вважає датою укладення кредитного договору. Ключові дані та докази стосовно обставин, що пов`язуються з укладенням кредитного договору та власне виникненням і здійсненням з відповідного часу цивільних прав і обов`язків, які мають випливати з такого факту, у справі відсутні.

Як випливає із зафіксованих у розрахунку заборгованості даних, позивач визначив борг за кредитом шляхом включення до тіла кредиту:
витрат, що здійснювалися відповідачем за рахунок наданих банком коштів,
часткового включення до тіла кредиту відсотків, що нараховувалися на суму кредиту,
включення до тіла кредиту пені, яка нараховувалася у жовтні 2018 року – серпні 2019 року.
При цьому:
нараховані проценти, а також нарахована пеня, що відображалася в колонці розрахунку «Нарахування пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн», послідовно додавалися до суми кредиту і на суму кредиту, що визначалася і збільшувалася в такий спосіб, так само послідовно нараховувалися проценти в кожному наступному розрахунковому місяці;
на визначену і щоразу збільшувану в такий спосіб заборгованість за сумою кредиту і процентами в разі порушення зобов`язань зі сплати на користь банку коштів нараховувалася пеня у визначений банком період;
при визначенні остаточної заборгованості за сумою кредиту враховувалися кошти, що вносилися відповідачем на погашення заборгованості перед банком, відображені в помісячному обліку руху коштів.

Виходячи з наведених вище обставин щодо руху коштів та його відображення в документах, з метою встановлення заборгованості за наданими банком коштами та перевірки доводів позову і апеляції враховуються дані розрахунку заборгованості.

За період з 01.08.2018 по 17.09.2020 за даними розрахунку заборгованості (з розбивкою по роках) зафіксовані такі нарахування:

витрати, що здійснювалися відповідачем за рахунок наданих банком коштів:
з 01.08.2018 по 31.12.2018 –  3276,15 грн;
з 01.01.2019 по 31.12.2019 – 5725,48 грн;
з 01.01.2020 по 15.01.2020 – 458,79 грн,
разом 9460,42 грн, що були включені до суми кредиту;

відсотки, що нараховувалися за ставками 3,5% і 7,0% на місяць, загальною сумою 3795,04 грн, з яких відсотки за періоди: 
з 01.08.2018 по 31.12.2018 –  247,77 грн;
з 01.01.2019 по 30.09.2019 – 2686,66 грн;
разом 2934,43 грн, були включені до суми кредиту;

пеня, яка нараховувалася з 01.10.2018 по 01.08.2019 в сумі 600,00 грн і відповідно до розрахунку була включена до суми кредиту; 

таким чином, до суми кредиту були включені 12994,85 грн (9460,42 грн + 2934,43 грн + 600,00 грн);

погашення відповідачем заборгованості перед банком:
з 01.08.2018 по 31.12.2018 -  1527,63 грн;
з 01.01.2019 по 31.12.2019 – 2250,00 грн;
з 01.01.2020 по 17.09.2020 – 0,00 грн,
разом 3777,63 грн.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою – п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов – достроково) виконання порушеного зобов`язання; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в тому числі, вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки.

Поряд із цим, за змістом положень Конституції України, ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:
держава захищає права споживачів (ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону № 1023-ХІІ);
договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 626 ч. 1, ст. 627 ЦК країни);
зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);
договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобов`язань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));
кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);
кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

У справі наявна лише складена працівником банку та підписана  ОСОБА_1  18.07.2012 Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування) у справі відсутня. «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»», по-перше, не підписаний ані позичальником, ані кредитором і не містить ніяких вихідних реквізитів, по-друге, цей текст містить окремі умови кредитування за чотирма варіантами видачі та обслуговування карт « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (на день, який позивач визначає датою укладення договору, за трьома варіантами) і по суті не є Тарифами банку як такими, а Тарифи банку, які теж є обов`язковою складовою кредитного договору (п. 1.1.89. та інші положення Умов і Правил), не були додані до позовної заяви. В Анкеті-заяві відсутня будь-яка інформація, що фіксувала б умови і параметри кредитування.

Надані позивачем суду Умови і Правила не відповідають тим, положеннями яких обґрунтовувалися пред`явлені до відповідача вимоги. До прикладу, у позовній заяві банк посилається на пункт 2.1.1.2.12. Умов і Правил в редакції, що почала діяти з 01.03.2019 і передбачає, що в разі порушення зобов`язань із повернення кредиту, сплати процентів, неустойки, інших зобов`язань, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом та процентами від суми неповерненого у строк кредиту, які згідно зі ст. 625 ч. 2 ЦК України встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Gold». Однак, у справі немає редакції Умов і Правил від 01.03.2019, в наявній редакції такий пункт взагалі відсутній, а питання сплати простроченої заборгованості врегульовані зовсім по-іншому.

Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування) поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, відсоткову ставку за кредитом, розмір щомісячного платежу, строк кредитування, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.2.24.3., 1.6.1.-1.6.3. Умов і Правил, за якими позичальник може пропонувати зміни до них, про зміни у в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

Пред`являючи позов, банк, який наполягав на належному узгодженні сторонами умов кредитування, взагалі не зазначив відсоткової ставки, яка була б узгоджена. Розрахунок заборгованості виконаний із застосуванням відсоткових ставок 30,0% річних, 34,80% річних, 42,0% річних, 43,20% річних, підвищеної відсоткової ставки 84,0% річних за відсутності будь-яких доказів узгодження їх з відповідачем.

Беручи до уваги зміст Анкети-заяви, Умов і Правил, Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування), Тарифи і Заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг є поряд із власне Умовами і Правилами невід`ємними складовими частинами кредитного договору, дійсні індивідуальні умови якого узгоджуються сторонами в цих документах. Такі складові кредитного договору не заперечуються по суті й позивачем. Зокрема, за відсутності Пам`ятки клієнта, Тарифів, як це має місце в справі, не є можливим встановити дійсні умови кредитування в частині розміру кредиту, строку кредитування, плати за кредит (відсотків) на відповідний період, ставки і сплати підвищених відсотків, конкретної відповідальності за порушення зобов`язання позичальником (пені) тощо.

З доданого до позовної заяви тексту не можна зробити однозначного висновку про те, є цей текст повним викладом Умов і Правил, чи витягом з них. Наданий позивачем текст Умов і Правил не може слугувати доказом узгодження сторонами істотних умов кредитного договору, укладеного саме 18.07.2012, як на цьому наполягає позивач. Час формування та затвердження наявної редакції Умов і Правил у ній не зазначений.

У справі немає ніяких доказів про обізнаність ОСОБА_1 із указаною редакцією Умов і Правил, про погодження з ним установленим порядком відповідних умов користування наданими банком коштами з фіксацією цих умов у Пам`ятці клієнта чи в Довідці про умови кредитування. Позивач не надав суду доказів укладання з ОСОБА_1 договору саме на тих умовах, виходячи з яких пред`явив до нього вимогу про стягнення боргу.

Для пов`язування платіжних/кредитних карток, щодо руху коштів за якими є певні дані, з кредитним договором, якщо такий укладався 18.07.2012, немає належних підстав і доказів, на видачу конкретної картки (карток) в рамках такого договору позивач не посилався, в позовній заяві про це не вказував. Дані про рух коштів, зафіксовані в банківській виписці, вказують на використання відповідачем платіжних карток для обігу власних, а не банківських коштів, такий обіг продовжувався і після того, як відповідач став використовувати й кошти банку. 

Із урахуванням наведеного, відповідач повинен був ясно, у передбаченій законом, у даному випадку – письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби – відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора – сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України).

Ці вимоги закону не були виконані. У справі немає жодного підписаного відповідачем документа, який би доводив факт узгодження з ним конкретних індивідуальних умов кредитування, передусім, суми кредиту, плати за кредит (відсотки), строк кредитування, конкретні умови відповідальності за порушення зобов`язання (підвищені відсотки, види і формули нарахування пені, штрафу). У справі немає й будь-яких даних про сукупну вартість кредиту та доведення її до відповідача. Посилання банку в позовній заяві на те, що сторони належним чином узгодили умови кредитування, зокрема, в Довідці про умови кредитування, безпідставне.

Відтак, у справі відсутні докази щодо волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору та докази укладення договору 18.07.2012. На час розгляду справи судом не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачу, зокрема, щодо дійсно наданої суми коштів, порядку і періодичності сплати за кредитом, строку кредиту, відсоткової ставки за кредитом, комісій, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретної відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору.

Наданими позивачем документами не встановлюються факти і обставини щодо дійсних умов кредитування, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом – власне текстом договору з індивідуальними умовами кредитування, що тільки й може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом як факту укладення договору, так і його умов.

Аналогічно й один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо власне кредитної заборгованості з відповідними її елементами. Понад те, і наданий позивачем розрахунок заборгованості не ґрунтується ані на законі, ані на договорі.

Банк у період з 01.08.2018 по 31.12.2018 систематично додавав до суми кредиту нараховані відсотки, нараховуючи в подальшому на таку збільшувану суму кредиту нові відсотки, а також у періоди з 01.10.2018 по 01.08.2019 пеню. Таке збільшення суми кредиту підтверджується помісячними даними розрахунку заборгованості:

за рахунок відсотків, до прикладу:
заборгованість за наданим кредитом станом на 31.10.2018 складала 1796,80 грн, у періоді з 01.11.2018 по 30.11.2018 до цієї суми були додані 478,79 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів і 107,78 грн нарахованих процентів, що на 30.11.2018 утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 2383,37 грн;
заборгованість за наданим кредитом станом на 31.12.2018 складала 2745,80 грн, у періоді з 01.01.2019 по 31.01.2019 до цієї суми були додані 478,79 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів і 149,77 грн нарахованих процентів, що на 31.01.2019 утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 3374,36 грн;

за рахунок відсотків і пені, до прикладу:
заборгованість за наданим кредитом станом на 30.11.2018 складала 2383,37 грн, у періоді з 01.12.2018 по 31.12.2018 до цієї суми були додані 478,79 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів, 74,56 грн нарахованих процентів і 50,00 грн пені, що з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 240,92 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 31.12.2018 у сумі 2745,80 грн;
заборгованість за наданим кредитом станом на 31.03.2019 складала 4838,05 грн, у періоді з 01.04.2019 по 30.04.2019 до цієї суми були додані 478,79 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів, 329,63 грн нарахованих процентів і 100,00 грн пені, що з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 1000,00 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 30.04.2019 у сумі 4746,47 грн.

Застосування такого алгоритму нарахувань призвело до штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту за рахунок коштів, які не видавалися відповідачу фактично. На збільшену за рахунок додавання нарахованих відсотків і пені суму кредиту нараховувалися нові відсотки і пеня. Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачем на погашення заборгованості) визначив заборгованість за сумою кредиту в розмірі 9866,73 грн, а також виходячи з такого алгоритму здійснював нарахування відсотків і пені. Втім, позивач не надав суду доказів наявності в нього права відповідно до закону та/або договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань.

Посилання в цьому зв`язку на наявні в справі Умови і Правила не можуть враховуватися з підстав, наведених вище. Поза тим, і ці Умови і Правила не містять відповідних умов договору, а сформульовані в них умови не підтверджують права позивача діяти в такий спосіб. Зокрема, зазначене в п.п. 2.1.12.9., 2.1.12.10. Умов і Правил договірне списання коштів у відповідній черговості на погашення боргових зобов`язань пов`язується з узгодженням відповідних умов у Заяві клієнта та в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, чого немає.

Доказів про передбачення в будь-який спосіб можливості зарахування пені до суми кредиту, рівно як і можливості нарахування на збільшену в такий спосіб суму кредиту процентів і пені в справі немає, а фактичне нарахування неустойки на неустойку суперечить правовій природі неустойки (ст. 549 ЦК України, інші норми законодавства) і є недопустимим.

З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із відповідачем, доводи позову щодо умов надання коштів не можуть бути враховані. Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачем не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставні.

Беручи до уваги, що для визначення в обраний позивачем спосіб елементів пред`явленого до стягнення боргу правових підстав немає, наявність або відсутність фактичної заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» підлягає визначенню шляхом зменшення загальної суми, яка відповідно до позиції позивача та розрахунку заборгованості кваліфікується як сума (тіло) кредиту (12994,85 грн), на безпідставно включені до цієї суми відсотки (2934,43 грн) і пеню (600,00 грн), а також на суму коштів, внесених відповідачем у рахунок погашення заборгованості (3777,63 грн): 12994,85 грн – 2934,43 грн – 600,00 грн – 3777,63 грн = 5682,79 грн. 

Твердження апелянта про необхідність стягнення з відповідача відсотків, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України, безпідставне. Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі поданих, зокрема, ним доказів, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Апеляційний суд не вправі виходити за межі підстав і вимог позову, відповідно до яких він розглядався судом першої інстанції, в тому числі, не вправі розглядати додаткові, інші вимоги, заявлені з додаткових, нових підстав.

Позивач не пред`являв вимогу про стягнення відсотків, розрахованих на рівні облікової ставки НБУ, не подавав відповідних доказів і розрахунків, не визначав розмір таких відсотків, натомість виходив і виходить із необхідності стягнення відсотків, визначених кредитним договором, як це випливає й із прохальної частини апеляційної скарги, яким наведені вище мотиви скарги не відповідають.

Мотивуючи свою апеляцію, позивач посилався на правові позиції, висловлені Верховним Судом у справах, що виникли з кредитних правовідносин, проте, такі посилання не підтверджують обґрунтованості правової позиції позивача, доведеності позову, апеляції та не можуть бути враховані.

Постанова колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 153/1334/16-ц була ухвалена за обставин, коли було встановлено, що позичальник підписав довідку про умови кредитування і з урахуванням, зокрема, цього банк пред`явив позов про стягнення боргу за кредитним договором, укладеним з визначеними індивідуальними умовами кредитування у формі кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок, за кредитно-депозитною схемою з особою, яка вже мала відкритий у банку рахунок для отримання зарплати. Саме за таких, цілком відмінних від справи, що розглядається, обставин суд касаційної інстанції зробив висновок про те, що не можна вважати недоведеним факт існування між сторонами договірних зобов`язань, предметом яких є кредитні кошти.

Правова позиція щодо укладення кредитного договору за правилами договору приєднання була висловлена Верховним Судом у справі № 428/2873/17 (постанова від 28.03.2019) за інших фактичних обставин, аніж у даній справі: на підставі доказів були встановлені факти укладення кредитного договору в конкретну дату, видачі позичальнику конкретної кредитної картки з визначеним строком її дії тощо. За таких обставин колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду констатувала, що саме лиш посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Зробивши у справі № 666/388/16-ц висновок про дотримання вимог закону під час укладання кредитного договору за правилами договору приєднання, оскільки непідписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та неознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17.04.2019 виходила, зокрема, з того, що в момент укладення договору позичальнику були належним чином встановлений конкретний кредитний ліміт на платіжну картку, визначена процентна ставка за кредитом, видана кредитна картка з відповідними реквізитами, що підтверджується доказами. Тож мали місце обставини, які відсутні в справі, що розглядається.

Справа № 755/2720/16-ц розглядалася колегією суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду щодо правовідносин, які виникли з кредитно-заставного договору, який складався із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифів, відповідно до цього договору позичальник шляхом перерахування на рахунок продавця товару отримав чітко обумовлену суму кредиту під конкретно визначені проценти за користування ним. У постанові від 06.02.2018 судом касаційної інстанції за таких умов зроблено висновок про приєднання позичальника до договору шляхом підписання зазначеної заяви та про відсутність потреби в підписанні позичальником Умов і Правил. Тобто, висновок зроблений за інших фактичних обставин, щодо іншого типу договору з іншими його складовими і умовами.

У справі № 356/1635/16-ц (постанова колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.04.2019) висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами був зроблений за обставин наявності преюдиційного судового рішення, яким був встановлений факт укладання договору на відповідних умовах, та в спорі, де необґрунтовано ставилося питання про перевірку експертним шляхом факту фізичного підписання договору позичальником. Такі фактичні обставини відмінні від тих, що мають місце в справі, що розглядається.

Не може бути застосована в цій справі і правова позиція щодо безпідставності тверджень про те, що через відсутність підпису позичальника на договорі банківського обслуговування цей договір є нікчемним, висловлена Верховним Судом у справі № 923/760/18 (постанова від 08.07.2019), розглянутій в порядку господарського судочинства за цілком інших обставин, відповідно до яких: договір за правилами приєднання був укладений банком з юридичною особою, за виконання зобов`язань якою поручилася фізична особа; всі параметри і реквізити договору були визначені, був укладений змішаний договір банківського рахунку та кредитний договір; позичальник підписав Заявку на отримання кредиту в Приват24 для бізнесу із використанням електронного цифрового підпису; були виконані необхідні умови приєднання до договору; питання про відсутність підпису під Умовами і Правилами поставив не позичальник, а поручитель, який лише й оскаржив судові рішення першої та апеляційної інстанцій.

Надані позивачем суду Умови і Правила є об`ємними, у певних частинах суперечливими та є складними для сприйняття і розуміння звичайним споживачем фінансових (кредитних) послуг. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 висловила правову позицію щодо укладення кредитного договору зі споживачем фінансових послуг за правилами договору приєднання та стягнення на вимогу кредитора боргу за таким договором, згідно з якою покладання на слабшу сторону – споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору за обставин, коли пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, не відповідає основним засадам цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, принципу справедливості, добросовісності та розумності.

Міркування апелянта про те, що правові висновки, сформульовані в указаній постанові Верховного Суду, не можуть бути застосовані в справі, необґрунтовані, оскільки з огляду на обставини справи, характер спірних правовідносин та суть висновку такий підлягає врахуванню в спорі.

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

В справі, що розглядається, таких підстав для стягнення боргу поза сумою коштів, які відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи фактично були надані банком відповідачу та були ним використані, немає, розрахунок пред`явлених до стягнення сум не можна визнати обґрунтованим, здійсненим відповідно до чітко визначених і погоджених сторонами умов кредитування та підтвердженим доказами. У частині стягнення відсотків, а також фактично отриманих відповідачем коштів у сумі понад встановлену апеляційним судом суд першої інстанції відмовив правильно по суті. Водночас вирішуючи позов за вимогою про стягнення суми (тіла) кредиту суд першої інстанції не врахував дійсних обставин і умов, з урахуванням яких була визначена кредитором відповідна сума, яка, своєю чергою, слугувала базою для нарахування відсотків. Під час апеляційного розгляду справи встановлена неправомірність розрахунку кредитором суми кредиту та похідних від неї нарахувань як така.

Позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення у повному обсязі елементів боргу, не подав відповідні докази суду першої інстанції, як це вимагається ст. 83 ч.ч. 2, 8, ст. 177 ч. 5 та іншими нормами ЦПК України, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів, тож перешкод у доказуванні не мав. По суті у справі немає доказів щодо обставин, які мають істотне значення в спорі. Позивач, розпорядившись процесуальними правами та здійснюючи обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, просив суд першої інстанції розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику його представника, на підставі наданих ним доказів, які вважав достатніми для задоволення позову (а.с. 4, 62). Доводи позову, а також доводи апеляції ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

З огляду на викладене вище, доводи позивача про укладення договору в належній формі, з дотриманням вимог закону, та, відповідно, про наявність підстав для застосування правил щодо стягнення боргу за кредитним договором не можуть бути враховані судом. Такі доводи не можуть розглядатися поза сукупністю інших обставин справи і не створюють підстав для визнання факту належного укладення договору із досягненням згоди щодо всіх його істотних умов.

Суд першої інстанції не мав підстав для задоволення вимог, у яких відмовив, за винятком стягнення фактично отриманих відповідачем коштів у сумі, визначеній апеляційним судом, однак, не встановив з належною повнотою фактичних обставин справи та повною мірою не зважив на фактичні та правові підстави, з яких належало відмовити в частині пред`явлених вимог. Доводи апеляції не спростовують правильності по суті та обґрунтованості відмови в зазначеній вище частині вимог позову та не дають підстав для задоволення відповідних вимог банку.

Щодо вимоги про стягнення 5682,79 грн, які фактично були надані банком відповідачу та не були тим повернені, що ним не спростовувалося та знайшло своє підтвердження, належить враховувати положення закону про підстави виникнення цивільних прав і обов`язків, їх виконання, зокрема, про право кредитора вимагати повернення наданих коштів та обов`язку боржника їх повернути на таку вимогу (ст. 530 ч. 2 ЦК України), що відповідає й правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та в інших постановах щодо аналогічних правовідносин. Справедлива в цій частині вимога банку підлягала задоволенню, суд першої інстанції задовольнивши вимогу щодо стягнення 500,00 грн відмовив у стягненні решти 5182,79 грн необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, з урахуванням положень ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України і на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 цього Кодексу апеляцію позивача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні фактично наданих банком відповідачу 5182,79 грн, а також у частині стягнення на користь позивача судового збору в сумі 76,93 грн скасувати, позов у цій частині задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 5182,79 грн, в іншій частині залишити на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію без задоволення, а рішення суду – без змін. Питання про судові витрати належить вирішити з урахуванням задоволення позову в межах 41,6% від його ціни, тому, оскільки позивач сплатив судовий збір загальною сумою 5255,00 грн, з відповідача на користь позивача належить відшкодувати 2186,08 грн.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 4, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково,
заочне рішення Свалявського районного суду від 22 грудня 2020 року в частині відмови в стягненні фактично наданих Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» ОСОБА_1 коштів у сумі 5182,79 грн скасувати,
позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу в цій частині задовольнити, стягнути на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , борг у сумі 5182,79 грн (п`ять тисяч сто вісімдесят дві гриві 79 коп.),
в іншій частині залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Свалявського районного суду від 22 грудня 2020 року по суті спору – без змін.
За результатом розгляду справи стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2186,08 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді