ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року	Львів	Справа № 500/3754/20 пров. № А/857/6773/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Хобор Р.Б., Кухтея Р.В.,
за участі секретаря судового засідання Рибачука А.В.,
позивач: не з`явився 
представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі № 500/3754/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції – Мандзій О.П.,
час ухвалення рішення – 13 год. 22 хв.,
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 05.03.2021,-

                                                В С Т А Н О В И В :

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності у формі нерозгляду звернення по суті від 05.05.2020, зобов`язання розглянути по суті з прийняттям відповідного рішення на засіданні Виконавчого комітету Тернопільської міської ради за його участі звернення від 05.05.2020, стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 100000,00 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.05.2020, якою просив скасувати п.44 рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.03.2002 №295 та вирішити питання передачі йому жилого приміщення по АДРЕСА_1 . Також ОСОБА_1 висловив бажання бути присутнім при розгляді його звернення. Однак, упродовж тривалого часу порушене питання, що належить до компетенції Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, вирішено не було.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.05.2020 в частині скасування п.44 рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.03.2002 №295. Зобов`язано Виконавчий комітет Тернопільської міської ради переслати за належністю для розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.05.2020 в частині скасування п.44 рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.03.2002 №295. В задоволенні решти позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Виконавчий комітет Тернопільської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального права. Просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог і не обгрунтував дану необхідність. Вважає, що суд не врахував що вимога про зобов`язання відповідача переслати за належністю для розгляду звернення позивача від 05.05.2020 в частині скасування п. 44 рішення Виконавчого комітету від 27.03.2002 №295 не є законним та ефективним способом захисту порушених прав у судовому порядку, оскільки з урахуванням правових позицій висловлених Конституційним Судом України від 16.04.2009 у справі №7-рп/2009 та Верховним Судом по справі №182/2428/16-а від 24.07.2019 розгляд звернення такого змісту не призведе до прийняття бажаного позивачем результату – скасування рішення і надання йому квартири. Також вважає, що позивачем не було доведено, а судом не встановлено саме тих процедурних порушень при розгляді звернення, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем звернення. Зазначає, що розглядаючи спір суд дійшов помилкового переконання про наявність у Тернопільської міської ради повноважень з приводу скасування рішення Виконавчого комітету від 27.03.2002 №295. Крім того, вважає, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).
Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради із заявою від 05.05.2020 (а.с.9), в якій просив:
прийняти до розгляду дану заяву;
розглянути дану заяву в його особистій присутності на засіданні виконавчого комітету Тернопільської міської ради;
скасувати п.44 рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.03.2002 року №295;
передати йому житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 для користування.
Зокрема, п.44 рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.03.2002 №295 задоволено клопотання адміністрації прокуратури Тернопільської області та зареєстровано в якості гуртожитку двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 34,0 кв.м. в яку поселення проводилось за рішенням адміністрації прокуратури (а.с.51). 
За результатами розгляду, ОСОБА_1 повідомлено про відсутність правових підстав для задоволення звернення листом від 03.06.2020 №6576/05 з підстав непідвідомчості розгляду заяви виконавчому комітету Тернопільської міської ради, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 по справі №7-рп/2009 та ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с.40), та листом від 03.06.2020 №6577/05 стосовно особистої присутності на засіданні Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, з мотивів викладених у відповіді (а.с.39).
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежно розглянув звернення ОСОБА_1 від 05.05.2020 в частині скасування п.44 рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.03.2002 року №295.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96 (далі – Закон №393/96) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. 
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Частиною1 статті 7 Закону №393/96 передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Вимогами ч.1 ст.18 Закону №393/96 передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.
Відповідно до ч.1, 3 ст.15 Закону №393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
З урахуванням наведеного вірним є висновок суду, що звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань і який наділений повноваженнями задовільнити чи відмовити по суті поставлених питань.
З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.05.2020, якою просив скасувати п.44 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.03.2002 №295 та вирішити питання передачі йому житлового приміщення по АДРЕСА_1 для користування. Також висловив бажання бути присутнім при розгляді його звернення.
Відповідно до ч.9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.
Згідно з п.15 ч.1 ст.26 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009, закріплені у ст.144 Конституції України і ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (ст.25, ч.4 ст.59). У Законі передбачено, що рішення Виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (ч.9 ст.59, п.15 ч.1 ст.26).
Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. 
Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.
Враховуючи зазначене, вірним є висновок суду про те, що Виконавчий комітет Тернопільської міської ради не наділений компетенцією скасовувати власне рішення.
Однак, як вірно зазначено судом, за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.05.2020, позивачу повідомлено про відсутність правових підстав для його задоволення: листом від 03.06.2020 №6576/05 з підстав непідвідомчості розгляду заяви Виконавчому комітету Тернопільської міської ради та фактично вказане звернення розглянуто заступником міського голови - керуючим справами. 
Також, листом від 03.06.2020 №6577/05, розглянуто звернення ОСОБА_1 від 05.05.2020, стосовно особистої присутності на засіданні Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, з мотивів викладених у відповіді. 
Разом з тим, вимогами ч.3 ст.7 Закону №393/96 передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.05.2020 в частині скасування п.44 рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.03.2002 №295, оскільки вирішення зазначеного питання не належить до його повноважень, та необхідність відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом зобов`язань Виконавчого комітету Тернопільської міської ради переслати за належністю відповідному органу для розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.05.2020 в частині скасування п.44 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.03.2002 №295.
Враховуючи наведене вірним є висновок суду першої інстанції про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткову підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись, ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі № 500/3754/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 09 червня 2021 року