ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5514/20                                                 Головуючий у І інстанції - Скалозуб Ю.О.
                                                                                                  Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 

                    Головуючого-судді:                         Мельничука В.П.,     
                                           суддів:                        Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від          21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування пункту наказу, - 

В С Т А Н О В  И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 316 о/с від 6 листопада 2020 року в частині його звільнення з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Новгород-Сіверського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області зі служби в поліції;
- поновити його, з 6 листопада 2020 року на службі в поліції у спеціальному званні «майор поліції» та на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Новгород-Сіверського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.
В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що його неправомірно звільнено зі служби у ГУ Нацполіції, оскільки в його діях відсутній склад дисциплінарного проступку, а службове розслідування проведено поверхнево, без врахування всіх обставин. Обставин, які пом`якшують відповідальність за інкриміновані протиправні діяння не перевірялися в ході проведення службового розслідування.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу ГУНП в Чернігівській області від 07 жовтня 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських Новгород-Сіверського           ВП ГУНП в Чернігівській області» № 1428, за грубе порушення службової дисципліни, недотримання вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 3 статті 1,   ч. 4 та ч. 5 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIIІ, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, Присяги працівника поліції, в частині: вчинення 04 вересня 2020 року дій, що підривають довіру населення до органів та підрозділів Національної поліції України під час конфлікту, який виник за адресою: АДРЕСА_1 , виконання незаконного наказу керівництва Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області, безпідставного затримання гр.гр. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , нанесення ним тілесних ушкоджень, а також незаконного проведення огляду домогосподарства та будинку за вищевказаною адресою, Позивача звільнено зі служби в поліції.
На підставі наказу ГУНП від 07.10.2020 № 1428, висновку службового розслідування від 02.10.2020, наказом ГУНП в Чернігівській області від 06 листопада 2020 року «По особовому складу» № 316 о/с, за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» Позивача з 06.11.2020 звільнено зі служби в поліції.
Позивач, вважаючи, що спірні накази є протиправними та такими, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття наказів ГУНП в Чернігівській області про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності, Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».
Обов`язки поліцейського визначені статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до вимог якої останній зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;  5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Статтею 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до пунктів 6 та 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як, зокрема, звільнення з посади.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання конкретних актів законодавства та наказів і інших відомчих нормативно-правових актів.
Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.
Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.
Статтею 18 Дисциплінарного статуту визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;                    4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку. 
Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Із аналізу вказаних норм вбачається, що службове розслідування обов`язково повинно передувати звільненню, якщо особу рядового чи начальницького складу звільняють за порушення нею службової дисципліни.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу від 04 вересня 2020 року № 1546 призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни, зокрема, Позивачем, за результатами якого складено висновок від 02 жовтня 2020 року, затверджений начальником ГУНП в Чернігівській області полковником поліції В.О. Нідзельським.
Зі змісту висновку службового розслідування убачається, що 04.09.2020 близько 03:06 майор поліції ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння надав вказівку черговому Новгород-Сіверського відділу поліції зібрати особовий склад Новгород-Сіверського відділу поліції за сигналом «Тривога». З 03:20 до 03:45 до відділу поліції прибули поліцейські, серед яких був ОСОБА_1 , які отримали спеціальні засоби та засоби індивідуального захисту (кайданки, ПР-73 та «Терен 4М»). 
Підполковник ОСОБА_5 застосував заходи фізичного впливу до                             гр. ОСОБА_2 , повалив його на землю та наказав оперуповноваженому СКП майору поліції ОСОБА_1 вдягнути на останнього кайданки. 
Позивач у наданих ним поясненнях від 28.09.2020 повідомив, що прибув службовий автомобіль СРПП до якого вони посадили ОСОБА_2 , а працівники             СРПП повезли його до відділку поліції.
ОСОБА_1 також зазначив, що Начальник ВП ОСОБА_6 сказав зайти в двір та подивитися документи, які нібито у нього та ОСОБА_7 відібрали. Позивач разом з іншими працівниками поліції зайшов у двір домогосподарства та направився у бік городу, оглянувши який разом з іншими працівниками вийшов через дві хвилини з домогосподарства. Команду оглядати двір надав ОСОБА_5 . Стосовно дозволу на огляд від господарів йому нічого невідомо.
Поліцейські ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 надали аналогічні за змістом пояснення та підтвердили факт перебування на території домогосподарства та будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за вказівкою начальника відділу поліції підполковника поліції ОСОБА_5 .
Крім того, у ході проведення службового розслідування встановлено, що адвокатом гр. ОСОБА_2 було надано запис з камери відеоспостереження, яка розташована на території домогосподарства останнього. Переглядом зазначеного відеозапису встановлено, що на ньому видно як: о 04:12:43 підполковник поліції ОСОБА_5 , майор поліції ОСОБА_1 та сержант поліції ОСОБА_11 виводять ОСОБА_2 та в цей час до них підходить майор поліції ОСОБА_4 , який починає завдавати ударів руками по обличчю та тулубу ОСОБА_2 ; о 04:29 до подвір`я входять майор поліції           ОСОБА_1 , старший сержант поліції ОСОБА_10 , сержант поліції ОСОБА_9 , які оглядають домогосподарство, а також старший лейтенант поліції ОСОБА_12 та лейтенант поліції ОСОБА_8 заходять до будинку для проведення його огляду.
Опитана в ході службового розслідування гр. ОСОБА_13 , повідомила, що вона перебуває у цивільному шлюбі з гр. ОСОБА_2 . У своїх поясненнях остання підтвердила факт протиправних дій поліцейських, нанесення ними тілесних ушкоджень її чоловіку ОСОБА_2 , а також проведення поліцейськими незаконного огляду будинку та домогосподарства.
Зокрема, ОСОБА_13 зазначила, що в ніч з 03.09.2020 на 04.09.2020 вона разом з дворічною донькою та десятирічним сином ночувала у себе вдома та прокинулася від криків у залі. Через незначний час поліцейські почали виводити її чоловіка з будинку (двоє поліцейських у формі тримали його за обидві руки). На руки чоловіка в області зап`ясть поліцейські вже на той час вдягнули кайданки, попередньо закрутивши руки за спину. Вона почала виходити за поліцейськими на крильце будинку та побачила, що поліцейські продовжують бити її чоловіка на сходах ганку будинку. Був момент, коли двоє чоловіків у формі поліцейських тримали її чоловіка за руки, а ОСОБА_14 завдавав удари руками по тулубу та голові її чоловіку. При цьому, поліцейські у формі жодним чином не перешкоджали побиттю її чоловіка ОСОБА_15 , а навпаки продовжували тримати її чоловіка за руки, на яких були кайданки, тим самим допомагаючи ОСОБА_16 у побитті її чоловіка. Через незначний час до будинку зайшли чоловіки у формі нацполіції, які почали нишпорити по всіх кімнатах будинку, ретельно обшукуючи шухляди, шафи тощо.
Опитані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своїх поясненнях підтвердили свої покази щодо вчинення протиправних дій окремими поліцейськими Новгород-Сіверського ВП, а саме: вимагання грошових коштів, нанесення тілесних ушкоджень та незаконного затримання останніх 04.09.2020.
У Висновку службового розслідування зазначено, що аналізуючи матеріали, зібрані в ході проведення службового розслідування (пояснення свідків, учасників подій, працівників поліції та відеозаписи з камер відеоспостережень), дають підстави вважати, що в діях поліцейських Новгород - Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області, зокрема, майора поліції ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162 та ст. 365 Кримінального кодексу України. Твердження поліцейських, що вони виконували наказ не є пом`якшувальними обставинами, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 41 КК України «особа, що виконала явно злочинний наказ або розпорядження, за діяння, вчинені з метою виконання такого наказу або розпорядження, підлягає кримінальній відповідальності на загальних підставах».
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 року № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.
Відповідно до частини першої Розділу ІІ Правил передбачено, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.
У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа                 № 21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії Позивача, встановлені за результатами проведеної службової перевірки є вчинком, який дискредитує систему органів поліції та поліцейських в очах громадськості, відтак, є підставою для звільнення та зазначає, що дотримання вимог Дисциплінарного статуту та Правил повинно здійснюватися працівниками поліції, як в робочий, так і в позаробочий час.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Відповідно до ст. 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.
Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.
Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідачем у встановлені положеннями чинного законодавства строки проведено службове розслідування, за наслідками якого встановлено порушення Позивачем службової дисципліни, недотримання ним вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», частини третьої статті 1, частин четвертої-п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, Присяги працівника поліції, в частині: вчинення 04.09.2020 дій, що підривають довіру населення до органів та підрозділів Національної поліції України під час конфлікту, який виник, за адресою: м. Новгород-Сіверський, вул. Замкова 12, виконання незаконного наказу керівництва Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області, безпідставного затримання                             гр.гр. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , завдання їм тілесних ушкоджень, а також незаконного проведено огляду домогосподарства та будинку за вищевказаною адресою, наслідком чого стало винесення спірного наказу про звільнення позивача із служби в поліції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час прийняття оскаржуваних наказів ГУНП в Чернігівській області про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності, Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання їх протиправними та скасування задоволенню не підлягають.
Щодо доводів Позивача про те, що в основу оскаржуваного рішення суд першої інстанції поклав письмові докази, які не могли бути прийняті та є недоведеними, колегія суддів не приймає їх до уваги та зазначає наступне. 
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;          3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що долучені Відповідачем до матеріалів справи докази є належними та допустимими в розумінні КАС України, такими що підтверджують правомірність дій Відповідача.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                           О.М. Оксененко