ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/3736/20 пров. № А/857/2206/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання – Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Кравців О.Р.) у справі № 380/3736/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити дії,-

                                                    В С Т А Н О В И В:          

19 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області в якому просила визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо неврахування при звільненні зі служби в поліції, індексації у розмірі у 928,08 грн., зобов`язавши нарахувати та виплатити у розмірі 5109,94 грн. різницю між виплаченою одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції та одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції розрахованою з урахуванням індексації; щодо не проведення індексації грошового забезпечення позивача за період з 07.11.2015 по листопад 2017 року, зобов`язавши відповідача провести та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період, виходячи з розміру нарахованого грошового забезпечення та базового розміру - листопад 2015; щодо не нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити таку; щодо не проведення виплати за тимчасове виконання обов`язків за посадою з вищим посадовим окладом, а саме начальника СПЗ ГУ НП у Львівській області у розмірі 2900,00 грн., зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити таку з урахуванням вищого посадового окладу; щодо не нарахування та виплати компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення), зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити таку.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо неврахування при звільненні зі служби в поліції, індексації у розмірі у 928,08 грн. та зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; ЄДРПОУ 40108833) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю між виплаченою одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції та одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції розрахованою з урахуванням індексації, у розмірі 5109 (п`ять тисяч сто дев`ять) грн. 94 коп. Визнано протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по листопад 2017 року та зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; ЄДРПОУ 40108833) провести та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по листопад 2017 року, виходячи з розміру нарахованого грошового забезпечення та базового розміру – листопад 2015. Визнано протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 , у 2020 році та зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; ЄДРПОУ 40108833) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.
Позивач у своїй апеляційній скарзі просить судове рішення суду першої інстанції скасувати частково, а саме в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо не проведення виплати за тимчасове виконання обов`язків за посадою з вищим посадовим окладом, а саме начальника СПЗ ГУ НП у Львівській області у розмірі 2900,00 грн., зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити таку з урахуванням вищого посадового окладу; не нарахування та виплати компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення), зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити таку. Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю з підстав викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині : визнання протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо неврахування при звільненні зі служби в поліції, індексації у розмірі 928,08 грн та зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; ЄДРПОУ 40108833) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю між виплаченою одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції та одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції розрахованою з урахуванням індексації, у розмірі 5109 (п`ять тисяч сто дев`ять) грн. 94 коп. Визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по листопад 2017 року та зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; ЄДРПОУ 40108833) провести та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по листопад 2017 року, виходячи з розміру нарахованого грошового забезпечення та базового розміру – листопад 2015. Визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 , у 2020 році та зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; ЄДРПОУ 40108833) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році. Постановити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позову відмовити повністю виходячи з мотивів апеляційної скарги.
06 квітня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи, яке мотивоване забезпеченням заходів карантину та перебуванням представника у відпустці.
За результатами розгляду вказаного клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки будь-якого обґрунтування неможливості явки до суду апелянта не наведено.
Поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони позивача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Щодо перебування представника відповідача у щорічній основній відпустці, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що доводи щодо відкладення розгляду справи є надуманими, оскільки даний представник відповідача Терех І.М. є державним службовцем 9-го рангу, спеціалістом відділу правового забезпечення ГУНП, тому відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області не було позбавлене права забезпечити іншого представника з відділу правового забезпечення ГУНП у даній справі.
Суд апеляційної інстанції врахувавши викладені обставини та норми статті 313 КАС України, а саме ч. 2 ст. 313 КАС України у якій зазначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та ч. 3 ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції явку сторін у даній справі не визнавав обов`язковою, тому присутність осіб (позивача), які беруть участь у справі є не обов`язковою та даний спір може бути вирішений на підставі наданих учасниками справи письмових доказів.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що Відповідно до Витягу з наказу №47о/с від 17.02.2020 “По особовому складу” звільнено відповідно до закону України “Про Національну поліцію” зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) капітана поліції ОСОБА_1 , старшого юрисконсульта сектору правового забезпечення ГУНП з 17.02.2020 встановивши премію за лютий 2020 року в розмірі 49,11% виплативши грошову компенсацію за невикористану відпустку в період служби з 01 січня до 17 лютого 2020 року у кількості 03 календарних днів основної відпустки.
Стаж служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становить 11 років 06 місяців 01 день.
Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить 11 років 06 місяців 01 день.
Згідно з довідкою-розрахунком №84 від 08.04.2020 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби капітану поліції ОСОБА_1 по видам нарахувань: посадовий оклад – 2600,00 грн., оклад за звання – 1800,00 грн., надбавка за вислугу років (25%) – 1100,00 грн., премія (49,11%) – 3916,52 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби (45%) - 2475,00 грн. Всього місячне грошове забезпечення – 11891,52 грн.
Нарахована одноразова грошова допомога при звільненні 65403,36 грн.
Довідкою №92/75 від 05.05.2020 про нараховані позивачу суми та види грошового забезпечення з 07.11.20115 по 30.09.2018 підтверджується не нарахування позивачу за період з 07.11.2015 по 30.11.2017 індексації її грошового забезпечення. У вказаній довідці відсутні відомості про виплату позивачу допомоги для вирішення соціально-побутових питань. 
Згідно з довідкою ГУ НП у Львівській області від 02.07.2020 №144/68 про грошове забезпечення та інші виплати, що були нараховані позивачу  у місяці звільнення – лютий 2020 року, ОСОБА_1 нараховано: посадовий оклад – 1524,14 грн.; оклад за звання – 1055,17 грн.; надбавка за вислугу років (25%) – 644,83 грн.; надбавка за спеціальні умови проходження служби (45%) – 1450,86 грн.; премія (49,11%) – 2295,89 грн.; компенсація за невикористані відпустки 1189,14 грн.; матеріальна допомога на оздоровлення – 2600,00 грн.; вихідна допомога при звільненні 65403,36 грн.; індексація – 544,64 грн.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України “Про Національну поліцію” №580-VIII від 02.07.2015 у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон №580-VIII).
Відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону №580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Згідно з ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” №1282-XII від 03.07.1991 в редакції, що діяла на час правовідносин, що виникли між сторонами (далі – Закон №1282-XII), індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону №1282-XII індексації належать грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (до 01.01.2016) (103 відсотка з 01.01.2016) (в дану статтю були внесені зміни Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 24.12.2015 №911-VIII, який набув чинності з 01.01.2016).
Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України (http://www.ukrstat.gov.ua) у листопаді місяці 2015 року величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону №1282-XII для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Згідно зі ст. 9 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Статтею 18 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 05.10.2000 №2017-ІІІ (із змінами та доповненнями) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій.
Відповідно до ст. 19 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні” гарантії виключно законами України визначається індексація доходів громадян. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону №1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 з наступними змінами та доповненнями (далі – Порядок №1078).
Відповідно до п. 4 Порядку №1078 індексації належать грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що належить індексації на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Відповідно до п. 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі №9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Таким чином, оскільки позивача прийнято на службу з 07.11.2015, базовим місяцем для відповідного нарахування є листопад 2015 року.
Доцільно зауважити, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №782, є помилковими, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України “Про Національну поліцію” та Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”.
Аналогічну за змістом правову позицію висловлено Верховним Судом, зокрема у своїй постанові від 16.07.2020 у справі №2140/1763/18 (90425274).
В силу положень ч. 2 ст. 8 Закону №1282-XII, за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.
Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
З огляду на викладене, дії відповідача щодо не проведення індексації грошового забезпечення позивача за період з 07.11.2015 по листопад 2017 року є протиправними, відповідно слід відповідача зобов`язати провести нарахування та виплату індексації грошового населення позивачу за вказаний період, з врахуванням базового місяця – листопад 2015 року.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування при звільненні зі служби в поліції, індексації у розмірі у 928,08 грн., зобов`язавши нарахувати та виплатити у розмірі 5109,94 грн. різницю між виплаченою одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції та одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції розрахованою з урахуванням індексації слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 94 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ.
Наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі за текстом – Порядок №260).
Пунктом 23 розділу І “Загальні положення” Порядку №260 (виключено на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ №539 від 17.07.2020, однак, був чинним на момент звільнення позивача 17.02.2020) встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.
При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.
Отже, Порядком №260 не передбачено, що індексація не включається до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Статтею 18 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 05.10.2000 №2017-ІІІ визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, у тому числі, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Частиною 2 ст. 19 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” встановлено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Частиною 5 ст. 94 Закону №580-VIII передбачено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Частиною 1 ст. 2 Закону №1282-XII передбачено, то індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі, заробітна плата (грошове забезпечення).
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Статтею 6 Закону №1282-XII встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Згідно з ст. 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення вдію цього Закону.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права па отримання індексації.
Отже, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейського для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, як складової конституційного права на соціальний захист.
Такі висновки суду узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі №638/9697/17.
Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розмір грошового забезпечення, яке було встановлено позивачу на день звільнення зі служби в поліції, та з якого повинна бути обчислена одноразова грошова допомога при звільненні, складає 12820,60 грн.: посадовий оклад 2600,00 грн.; оклад за спеціальним військовим званням – 1800,00 грн.; надбавка за вислугу років (25%) – 1100,00 грн.; надбавка за специфічні умови проходження служби 45%- 2745,00 грн.; премія (49,11%) – 3916,52 грн.; індексація – 929,08 грн.
З урахуванням вимог ст. 9 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” розмір нарахованої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні повинен дорівнювати 70513,30 грн. (12820,60 грн. х 11 років х 50%).
З урахуванням того, що вказана грошова допомога після звільнення зі служби в поліції позивачу нарахована в розмірі 65403,36 грн., то недорахована частина її складає 5109,94 грн.
Таким чином, протиправні дії ГУ НП у Львівській області які полягають в нарахуванні позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з грошового забезпечення без врахування індексації, порушують її право на соціальний захист, яке є гарантованим Конституцією та законами України, а тому суд апеляційної інстанції вважає цю вимогу позивачки обґрунтованою.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо не нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити таку слід зазначити наступне.
Підпунктом 3 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2015 №988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надано право надавати поліцейським один раз на рік: матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Пунктом 7 Порядку №260, передбачено, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.
Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів слідує, що керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надано, зокрема, право надавати поліцейським один раз на рік: матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Тобто, надання поліцейським один раз на рік матеріальної допомоги для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення, залежить від багатьох аспектів, зокрема, наявність фонду грошового забезпечення.
Повноваження щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами чинного законодавства, разом з цим суд зазначає, що відповідач зобов`язаний, за наявності визначених умов, виплатити таку допомогу та не вправі вирішувати це питання на власний розсуд у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дії.
Позивач зверталася до відповідача із рапортами щодо матеріальної допомоги.
Листом від 27.02.2020 відповідач повідомив позивача що лише після приведення наказу МВС від 06.04.2016 №260 “Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання” до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 (із змінами та доповненнями), керівникам буде дозволено виплачувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань поліцейським, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення в межах наявних залишків асигнувань 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі “Кечко проти України” від 08.11.2005 року зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення у справі “Бурдов проти Росії” № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III) (пункти 23, 26).
У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі “Будченко проти України” від 24.04.2014 року, вказано, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі Бейелер проти Італії” (Beyeler v. Italy), заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (пункт 40).
Матеріалами справи підтверджується, що при звільненні ОСОБА_1 не було виплачено допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі посадового окладу, як це передбачено вищенаведеними нормами, що не відповідає критеріям правомірності. 
З огляду на викладене, у зв`язку з встановленням протиправності дій відповідача у контексті цих позовних вимог, слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення виплати за тимчасове виконання обов`язків за посадою з вищим посадовим окладом, а саме начальника СПЗ ГУ НП у Львівській області у розмірі 2900,00 грн., зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити таку з урахуванням вищого посадового окладу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до витягів з наказів від 18.01.2019 №12о/с та від 08.04.2019 №212 о/с на позивача відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 69 Закону України “Про Національну поліцію” було покладено тимчасово виконання обов`язків начальника сектору правового забезпечення ГУ НП, з 17 по 31.01.2019 та з 08.04.2019 відповідно /арк.спр.21, 22/.
Згідно з приписами абз. 3 підпункту 3 п. 2 розділу ІІ “Грошове забезпечення” Порядку №260 поліцейським, що обіймають штатні посади, на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами з вищими посадовими окладами в тому самому органі, виплачуються посадові оклади за посадами, що тимчасово виконуються, за умови зазначення в наказі вищого розміру посадового окладу.
Судом першої інстанції з`ясовано, що у таких не зазначено вищих розмірів посадового окладу за період тимчасового виконання обов`язків начальника сектору правового забезпечення.
З матеріалів справи встановлено, що позивач відповідні накази не оскаржувала, доказів зворотного до матеріалів справи не надала.
З огляду на викладене, за встановлених обставин, суд першої інстанції вірно зазначив, що підстав для проведення відповідної оплати у відповідача не було, тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та виплати компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення), зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити таку, суд першої інстанції вірно зазначив, що така вимога є передчасною.
Строки виплати заробітної плати регламентовано ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України).
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, яка визначає строки розрахунку при звільненні, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 в справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, а відтак і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
При задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11 та у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13, а також постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18) про необхідність прийняття до уваги таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2019 у справі №806/2473/18, від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 у справі №662/1626/17, від 17.01.2019 управі №2-1579/11.
Отже у випадку стягнення з відповідача компенсації за час неповного розрахунку при звільненні до моменту (дати) такого повного розрахунку неможливо правильно визначити суму такої компенсації на її відповідність наведеним вище критеріям.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана вимога стосується захисту ще не порушеного права до дня фактичного розрахунку. Водночас КАС України передбачає можливість захисту тільки вже порушеного права (ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 5 КАС України).
Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
          
                                                   П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 380/3736/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено 07 квітня 2021 року.