КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                   
Справа № 373/1561/20                                                                  Головуючий у 1-й інст. - Залеська А.О.
Апеляційне провадження 22-ц/824/8830/2021                                                      Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
         17 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Кулікова С.В., Мараєва Н.Є. 
                                          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника Акціонерного товариства  Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від  22 березня  2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
           АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилається на те, що 08 листопада 2007 року року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 в порядку ст. 207, ч.1 ст. 634 та ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг в ПриватБанку шляхом підписання сторонами відповідної Анкети-заяви, в якій відповідач прийняв умови кредитування за допомогою платіжних карток типу «Універсальна». Підписавши Анкету-заяву відповідач ознайомився та приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку з використанням інтернет-ресурсу - www.privatbank.ua та зобов`язався ознайомлюватись з їх зміною.
Відповідач користувався коштами Банку за допомогою платіжної кредитної картки, але Умови кредитування, які є складовою Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку, щодо своєчасного повернення використаних кредитних коштів відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 серпня 2020 року має заборгованість в загальному розмірі 18 190 грн 54 к.
Факт укладення кредитного договору шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та умови кредитування позивач підтверджує Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною позичальником та представником банку 08 листопада 2007 року, роздруківкою з офіційного сайту ПриватБанку «Умов та правил надання банківських послуг», які діяли на час підписання анкети-заяви. Факт видачі відповідачу кредитних карток та користування кредитним лімітом позивач підтверджує довідкою про видачу кредитних карток, а також довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та випискою про грошові операції по картковому рахунку відповідача за період з 31.05.2007 року по 01.03.2020 року. Наявність заборгованості та її розмір позивач підтверджує розрахунками станом на 30.09.2019 року - в частині тіла кредиту та пені та станом на 31.08.2020 - в частині нарахованих відсотків на суму прострочення.
 
Рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від  22 березня  2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  заборгованість за договором (Заявою) №б/н від 08.11.2007 в розмірі 3516 грн 35 коп. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 406 грн 32 коп. 
 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
          Не погоджуючись з рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за частиною тіла та відсотками за користування  кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. 
Посилається на те, що позивачем надана до суду  копія анкети - заяви, з якої вбачається інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка. Також, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив , « Я згоден з тим, що заява, разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами Банку, які були надані  мені у письмовому вигляді…»
Крім того, посилається на те, що суд безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. При укладенні договору відсоткова ставка була визначеня на рівні 3 % на місяць, про що зазначено у заяві, що підписана позичальником особисто.
Також з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.  
          Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду не надав.
 
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив майнові права позивача, тому з нього має бути стягнута заборгованість у розмірі 3 516 грн 35 коп., як фактично отримані кошти. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати пені та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 08 листопада 2007 року відповідач ОСОБА_1 подав позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Анкету-заяву за встановленою Банком формою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, де висловив своє бажання отримати платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 250 грн. (а.с.31).
У тексті підписаної відповідачем Анкети-заяви міститься заготовлений банком текст про те, що клієнт погодився, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно довідки доданої до позову ОСОБА_1 були видані наступні картки:
11 травня 2007 року (до підписання Анкети-заяви) видано картку № НОМЕР_1 з терміном дії до травня 2011 року;
08 листопада 2007 року (в момент підписання Анкети заяви) видано картку № НОМЕР_2 з терміном дії до квітня 2015 року;
29 квітня 2013 року - картку № НОМЕР_3 з терміном дії до грудня 2016 року;
13 січня 2017 року - картку №  НОМЕР_4 з терміном дії до травня 2019 року (а.с.30).
За змістом довідки про обслуговування кредитних карток та виписки за договором протягом часу з 31.05.2007 року по 03.08.2018 року Банк встановлював на кредитні картки відповідача кредитний ліміт від 250 грн до 7580 грн (а.с.29, а.с. 21-28).
З наданої позивачем виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 у взаємозв`язку з проаналізованим розрахунком заборгованості судом встановлено, що відповідач користувався коштами банку за рахунок кредитного ліміту у споживчих цілях шляхом зняття готівки, здійснення покупок, поповнення мобільного тощо. Водночас, він періодично вносив кошти на погашення заборгованості - тіла кредиту, сформованого банком як за рахунок позичених і неповернутих коштів, так і за рахунок нарахованих відсотків та комісії (членський внесок), а також на погашення пені (а.с.6-28).
Детальний аналіз розрахунку заборгованості за договором та виписки по картковому рахунку свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 14 серпня 2018 року востаннє скористався коштами банку за рахунок кредитного ліміту, знявши з банкомату 300 грн, що разом з комісією склало 318 грн.
14 серпня 2018 року борг відповідача перед Банком за нарахуваннями позивача склав 7 559 грн 17 к.
Відповідно до довідки про обслуговування кредитної картки 13 вересня 2018 року Банк встановив відповідачу кредитний ліміт - 0,00 грн і в такий спосіб позбавив позичальника можливості надалі користуватись кредитними коштами у власних потребах (а.с.29).
Як встановлено судом, після 14 серпня 2018 року, маючи загальну кредитну заборгованість 7 559 грн 17 к., відповідач не використовував кредитні кошти на свої потреби, а лише вносив платежі на погашення боргу та за період з 15 серпня 2018 року по 07 червня 2019 частково погасив цю заборгованість, сплативши довільними платежами 4 042 грн 82 к., що вбачається з виписки по рахунку та визначено судом арифметичним складанням цифр за відповідний період передостанньої колонки розрахунку: «сума погашення за наданим кредитом» (а.с.17-18 ).
Після 14 серпня 2018 року, не дивлячись на те, що відповідач ОСОБА_1 більше не користувався кредитним лімітом у споживчих цілях, а лише погашав заборгованість, його борг не зменшувався, а постійно зростав внаслідок нарахувань та списання за рахунок ліміту відсотків, пені, комісії (членський внесок), що збільшило загальну суму боргу станом на 30 вересня 2019 року до 14 444 грн 90 к., з яких 10 718 грн 43 к. - сформоване за рахунок процентів та комісії тіло кредиту; 3 426 грн 47 грн - нарахована пеня (а.с.19, а.с. 21).
В подальшому у період з 01 жовтня 2019 року по 01 березня 2020 року Банк продовжив нараховувати відповідачу щомісячні відсотки на прострочене «тіло кредиту» (10 718 грн 43 к.) за подвійною ставкою - 84 % річних (7% у місяць) , які назвав відсотками згідно ст. 625 ЦК України, про що склав окремий розрахунок, не включив їх до «тіла кредиту» та визначив в сумі 3 745 грн 64 к. (а.с. 19-20, а.с.21).
Тобто, з розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що банк в період строку дії карток та встановлення на них кредитного ліміту формував «тіло кредиту» накопичувальним способом, включаючи до суми фактично використаних позичальником коштів нараховані щомісячні проценти та комісію. При цьому, в кожному наступному місяці проценти знову нараховувались на «тіло кредиту», до якого увійшли попередні відсоткові нарахування і т.д. Тобто, в такий спосіб банк нараховував проценти не лише на фактично використані позичальником кредитні кошти, а й на проценти за користування ними та комісію.
       Станом на 31 серпня 2020 року, Банк нарахував та виставив відповідачу наступну заборгованість: прострочене «тіло кредиту» - 10 718 грн 43 к. (з включенням до нього відсотків та комісії); 3 426 грн 47 к. - нарахована та непогашена пеня; 3 745 грн 64 к. заборгованість за відсотками у подвійному розмірі на прострочене тіло кредиту, нарахованими з 01жовтня 2019 року по 01 березня 2020 року, а всього 18 190 грн 54к.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
За змістом статті 1056-1 ЦК України  розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Анкета-заява відповідача ОСОБА_1 подана ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 08.11.2007  року за своїм змістом є заявою фізичної особи на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, тобто висловлення особою свого бажанням стати клієнтом Банку та отримати платіжну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом.
11.05.2007 року, 08.11.2007 року, 29.04.2013 року та 13.01.2017 року Банк видав ОСОБА_1 кредитні картки, на які до 03.08.2018 року встановлював кредитні ліміти і в такий спосіб надавав можливість відповідачу користуватись коштами банку у споживчих цілях.
Однак, в Анкеті-заяві, яку підписав відповідач, не зазначено основних умов, притаманних договору кредиту, зокрема: щодо порядку здійснення розрахунків позичальником частинами, розміру процентів за користування коштами, процентів у випадку прострочення зобов`язання, що має ознаки пені, штрафів, комісії тощо.
Також, позивач не надав до позову погоджених з відповідачем Тарифів кредитування з використанням кредитної картки, або Пам`ятки клієнта, Паспорт споживача тощо, які б видавались ОСОБА_1 під підпис для його обізнаності та прийняття відповідних Умов.
Враховуючи значний об`єм публічної інформації щодо Тарифів з використанням різного типу кредитних карток та щодо Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному вебсайті Приват Банку, які не є сталими, з огляду невручення під підпис клієнту Пам`ятки про умови кредитування з використанням певного виду платіжної картки, суд дійшов вірного висновку про відсутність доказів, що саме додані до позову та розміщені на офіційному вебсайті АТ «КБ ПриватБанк» Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких позивачем встановлено порушення договірних зобов`язань та зроблено розрахунок боргу, ОСОБА_1 розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 у подібних правовідносинах вказала, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
У вказаній постанові Верховний Суд також зробив висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Судом встановлено, що окремого розрахунку боргу по всім видам нарахувань позивач не надав. Тому, виходячи з розрахунків заборгованості та виписки по кредитним карткам, де вказано накопичувальну суму боргу з усіма складовими, суд дійшов правильного висновку, що стягненню підлягає кредитна заборгованість визначена Банком на дату останнього користування відповідачем кредитним лімітом у споживчих цілях (14 серпня 2018 року), що за нарахуваннями Банку складає 7 559 грн 17 к.кредитної заборгованості, з якої необхідно вирахувати внесені відповідачем кошти на погашення цієї заборгованості в період з 15 серпня 2018 року по 07 червня 2019 року, що склали суму погашення 4 042 грн 82 к.
Твердження позивача щодо користування відповідачем кредитними коштами до 30 вересня 2019 року, а тому відповідачем продовжено нарахування процентів, та пені є необґрунтованими, оскільки такі тарифи не були доведені до відома позичальника у доступний та зрозумілий спосіб, та  тому, що з 14 серпня 2018 року відповідач припинив використання коштів Банку за допомогою платіжної картки, а позивач в свою чергу з 13 вересня 2018 року припинив надавати відповідачу кошти, встановивши на його картку кредитний ліміт 0,00 грн.
Щодо стягнення відсотків нарахованих у розмірі 84% річних (7% у місяць), що згідно окремого розрахунку позивача за період з 01.10.2019 року по 01.03.2020 року склали 3745,64 грн та вказані ним як заборгованість в порядку ст. 625 ЦК України, то така вимога не ґрунтується на відповідній нормі цивільного закону, є несправедливою для споживача послуг та не доведена Умовами кредитування, які б підписав позичальник.
Виходячи із встановлених обставин суд дійшов правильного висновку , що  з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості 3516,35 грн, як різниця між 7559,17 грн (борг на дату 14.08.2018 року- останнього використання відповідачем коштів банку) та 4042,82 грн (сума коштів внесена відповідачем на погашення боргу після 14.08.2018 року).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та пені, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного. 
Позивач обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, послався на те, що відповідач підписуючи анкету - заяву висловив згоду з його формою та умовою.
Аналізуючи зміст наданих Умов, апеляційний суд визнає неможливим встановити чи діяли Умови, та у якій саме редакції на момент укладання кредитного договору, з огляду на відсутність відомостей про те, з якими саме Умовами ознайомлений та погодився відповідач.
 
Водночас матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та пені, та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
 
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила кредитування, і що не спростовано позивачем під час розгляду справи.
 
Не можна застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком у період з часу виникнення спірних правовідносин (08.11.2007року) до моменту звернення до суду із позовом (20.11.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність уанкеті-заяві домовленості сторін про збільшення розміру відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують наведених обставин.
 
Надані ПАТ КБ «Приватбанк» Умови та правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що було вікрито картковий рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту та базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 3 % на місяць, апеляційний суд не приймає до уваги , оскільки в анкеті - заяві не зазначено такої інформації. ( а.с.31).
 
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту необхідно зазначити таке.
 
          В позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 18 190 грн 54 коп., яка складається з наступного: 10 718 грн 43 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3745 грн 64 коп. - заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК; 3 726 грн 47 коп. - нарахована пеня. 
В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором разом з позовною заявою представником АТ КБ «Приватбанк» надано розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку.
 
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Наданий позивачем розрахунок не може бути прийнятий до уваги апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції розрахунок за тілом кредиту перевірено та перераховано правильно.
 
     Посилання у апеляційній скарзі на неможливість застосування постанови Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 з огляду на наявність в ній інших фактичних обставин ніж в даній справі недоречні, оскільки судом застосовано висновок Великої Палати про застосування норм права, який є визначальним та фундаментальним щодо правової оцінки змісту кредитних правовідносини між банком і позичальником за кредитною карткою, і не пов`язаний виключно із фактичними обставинами справи, як помилково вважає скаржник.
 
Апеляційна скарга містить посилання на те, що висновок суду, щодо відмови у стягненні відсотків по кредиту, порушує основоположні норми банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки. Наведені доводи носять загальний характер, не спростовують законності та обґрунтованості судового рішення, в тому числі не спростовують висновків суду про необхідність дотримання сторонами вимог закону щодо форми та змісту кредитного договору при його укладанні та чіткого визначення істотних умов.
 
Враховуючи, що позивачем не надано доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України в обгрунтування заявлених позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом та пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача боргу по сплаті процентів за користування кредитом та пені, у зв`язку з їх недоведеністю.
 
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд в ухвалі від 21 січня 2020 року у справі №317/2632/19 вказав, «Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довів факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання. Так, на даний момент існує єдина правова позиція, що стосується предмета спору у даній справі, сформульована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань.
          За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справита порушення прав скаржника.
 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
 
Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
          Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року - залишити без змін.
 
          Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
           Повний текст постанови складено  17 червня 2021 року.
 
              Головуючий                                     Рубан С.М.   
 
              Судді                                                 Кулікова С.В.
 
                                Мараєва Н.Є.