ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/29099/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                                                  Чаку Є.В., 
суддів:                                                                      Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
за участю секретаря                                                  Ковтун К.В.          
                              
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду апеляційну скаргу Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання постанови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :

Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання постанови від 29.10.2020 про стягнення виконавчого збору незаконною та такою, що не підлягає виконанню; зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Окружний адміністративний суд міста Києва  своїм рішенням від 17 лютого 2021 року відмовив у задоволенні позову.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа зазначила, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно  з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020, у справі №640/15470/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, зобов`язано Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по місту Києву" підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 у відповідності до вимог статей    43    і    63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб",    статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру пенсії.
16.10.2020 у справі №640/15470/19 видано виконавчі листи.
23.10.2020 державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюка В.В. прийнято постанову, якою відкрито виконавче провадження №63385257 на підставі виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 16.10.2020 у справі №640/15470/19.
29.10.2020 державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюком В.В. винесено постанову про стягнення з боржника (Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву») виконавчого збору у сумі 18892,00 грн. у виконавчому провадженні №63385257.
Не погодившись із такою постановою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що рішення у справі №640/15470/19 не було виконано боржником до відкриття виконавчого провадження, а тому державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення з боржника (Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву») виконавчого збору у сумі 18892,00 грн.      
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з ч.1 ст. 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Принцип обов`язковості судових рішень також закріплений статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті. 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
          Частиною 1 статті 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
          Згідно частини 5 статті 26 цього Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження та у разі, якщо виконавче провадження відкривається за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому   статтею 27   цього Закону.
          Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 27 ЗУ № 1404-8).
          Частиною 4 статті 27 Закону 1404-8 передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
          Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
          Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
          Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
           Судом встановлено, що рішенням суду у справі №640/15470/19 зобов`язано  саме Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по місту Києву» підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 у відповідності до вимог статей     43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру пенсії.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2020 у справі №640/15470/19 набрало законної сили 30.09.2020. 
Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по місту Києву» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.04.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі №640/15470/19. 
Згідно частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 370 КАС України  передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2020 у справі №640/15470/19 для позивача підлягає обов`язковому виконанню, а твердження щодо відсутності у Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по місту Києву" повноважень на підготовку та направлення органам пенсійного фонду нової довідки про розмір грошового забезпечення третьої особи є необґрунтованими та фактично свідчать про незгоду державної установи з рішенням суду від 13.04.2020, що набрало законної сили.
У апеляційній скарзі позивач зазначив, що рішення суду у справі №640/15470/19 виконано Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» до відкриття виконавчого провадження №63385257. 
Судом встановлено, що дійсно позивачем на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 13.10.2020 №33/31/1-25 на виконання рішення суду від 13.04.2020  було направлено довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсії. У вказаній довідці зазначено наступні складові грошового забезпечення третьої особи, що враховуються при перерахунку пенсії: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням (полковник міліції); надбавка за вислугу років (50%). 
          В подальшому, на підставі отриманих відомостей від Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України позивачем, листом від 26.10.2020 №33/31/1-225 направлено на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на виконання рішення суду в адміністративній справі №640/15470/19 нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсії, в якій вказано наступні складові грошового забезпечення третьої особи: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням (полковник міліції); надбавка за вислугу років (50%); надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%); премія (190%).
Проте, як правильно зазначено судом першої інстанції, зі змісту розрахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 від 17.12.2017, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що до сум грошового забезпечення, з яких обчислена пенсія третій особі відносилися: посадовий оклад; оклад за військовим званням; процентна надбавка за вислугу років; середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, у т. ч.:  надбавка за службу в умовах режимних обмежень; надбавка за інформаційно-аналітичне забезпечення; надбавка за особливо важливі завдання; премія.
Отже в довідці, направленій Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 26.10.2020 №33/31/1-225, не вказано всіх додаткових видів грошового забезпечення, які враховувалися при призначенні пенсії третій особі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем у повному обсязі не виконано рішення суду 13.04.2020 у справі №640/15470/19, відтак відсутні підстави і для задоволення другої позовної вимоги, а саме зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
З урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача. 
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
          Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В : 
          Апеляційну скаргу Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" - залишити без задоволення.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                                        Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                         Н.М. Єгорова

                                                                                                           А.Ю. Коротких