КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/402/2021
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

         18 травня 2021 року                                                                    місто Київ
                                                                                            справа № 756/1365/19
                              
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді: Борисової О.В.
                                      суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                                      за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
                       
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шевчука А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
 
                                                В С Т А Н О В И В:
В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив виконавчий напис, вчинений 01 листопада 2017 року Приватним нотаріусом ЧМНО Завалієвим А.А. та зареєстрований в реєстрі за №10799 щодо стягнення грошових коштів в розмірі 123778,60 грн. в рахунок погашення заборгованості, відповідно до умов Генеральної угоди від 26 грудня 2012 року, визнати таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування вимог посилався на те, що 21 травня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено два кредитних договори №SAMDN20000005364587 від 17 січня 2006 року та №SAMDN120000138666 від 21 травня 2007 року.
Вказував, що згідно п.1.1.2 Генеральної угоди, заборгованість по кредитному договору №1,а  саме по договору №SAMDN120000138666 від 21 травня 2007 року складала 22228,93 грн.
Зазначав, що згідно п.1.1.3 Генеральної угоди, дата кінцевого погашення боргу по договору №1 - 31 грудня 2017 року.
Посилався на те, що згідно п.1.1.2 Генеральної угоди, заборгованість по кредитному договору №2, а саме по кредитному договору №SAMDN20000005364587від 17 січня 2006 року складала 24675,23 грн.
Вказував, що згідно п.1.2.3 Генеральної угоди, дата кінцевого погашення боргу по договору №1 - 31 грудня 2017 року.
Зазначав, що до 2014 року він виконував свої зобов`язання щодо погашення заборгованості. 
Посилався на те, що останній платіж в погашення заборгованості ним був зроблений 01 серпня 2014 року. В подальшому, через складу ситуацію, яка виникла в країні, значним підвищенням курсу долара по відношенню до національної валюти, зростанням цін та відсутністю роботи, він не зміг більше погашати заборгованість, визначену Генеральною угодою в 2012 році. Банк не пішов йому на зустріч, тому починаючи з 01 серпня 2014 року, він ніяких платежів в погашення заборгованості не робив.
Вказував, що 01 листопада 2017 року Приватним нотаріусом ЧМНО Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис за №10799 щодо стягнення з нього грошових коштів в розмірі 123778,60 грн. в рахунок погашення заборгованості, відповідно до умов Генеральної угоди від 26 грудня 2012 року.
Зазначав, що нотаріус у виконавчому написі зазначив, що стягнення здійснюється за період з 26 грудня 2012 року по 18 серпня 2017 року.
Посилався на те, що 11 грудня 2018 року Оболонським відділом ДВС ГТУЮ у м. Києві на підставі вказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження №57890639.
Вказував, що про вчинення виконавчого напису йому стало відомо від державного виконавця.
Зазначав, що зазначений виконавчий напис вчинений з численними порушеннями законодавства, оскільки нотаріус не переконався у безспірності заборгованості боржника та виконавчий напис вчинено після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги.
Посилався на те, що він не має такої заборгованості перед банком, яка вказана у виконавчому написі, оскільки ним погашалась заборгованість як за кредитними договорами так і за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і в даному випадку існує спір як щодо заборгованості, так і суми нарахованих штрафів, пені та комісії.
Вказував, що з виконавчого напису нотаріуса не вбачається на підставі яких саме поданих документів, які б підтверджували безспірність та розмір заборгованості, його було вчинено.
Зазначав, що з виконавчого напису нотаріуса не вбачається, йому належним чином направлялася письмова вимога щодо погашення заборгованості за кредитними договорами та Генеральною угодою із зазначенням розміру заборгованості, який би узгоджувався з розміром заборгованості, зазначеним у виконавчому написі та не зазначені докази направлення мені приватним нотаріусом письмової вимоги щодо погашення заборгованості.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність, порушення норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилався на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що внесення позивачем платежів по договору в рахунок  погашення заборгованості вказує на наявність спору.
Вказував, що приватний нотаріус при здійсненні виконавчого напису №10799 не взяв до уваги те, що позивач у період з 26 грудня 2012 року по 01 грудня 2014 року здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості відповідно до генеральної угоди від 26 грудня 2012 року, що вказує на наявність спору між сторонами та спростовує вимоги позивача і свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.
Зазначав, що позивачем останній платіж в погашення заборгованості зроблений 01 грудня 2012 року. При цьому, приватним нотаріусом ЧМНО Завалієвим А.А. у виконавчому написі №10799 зазначено, що стягнення здійснюється за період з 26 грудня 2012 року по 18 серпня 2017 року.
Посилався на те, що згідно умов п.1.1.3 та п.1.2.3 генеральної угоди від 26 грудня 2012 року строк дії договору і дата остаточного погашення по договору 31 грудня 2017 року.
Вказував, що сторони генеральної угоди визначили всі істотні умови договору та підписали генеральну угоду, позивач виконав умови договору, договір в судовому порядку недійсним не визнано, а тому обов`язковий до виконання.
Зазначав, що останній платіж по договору здійсненний 01 грудня 2014 року, а тому з 02 грудня 2014 року починається трирічний строк звернення до нотаріуса та закінчується 01 грудня 2017 року, а виконавчий напис вчинено 01 листопада 2017 року, тобто в межах трирічного строку.
Посилався на те, що суд помилково вважає, що оскільки позивач з 02 грудня 2014 року не здійснював погашення, то це вказує на наявність спірності, проте не перевірив розрахунку відповідача, не навів в чому полягає неправильність розрахунку, а розрахунок здійснено правильно.
Вказував, що наявність непогашення позивачем заборгованості з 02 грудня 2014 року не змінює правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.
Зазначав, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості .
Посилався на те, що суд безпідставно вважає, що у виконавчому написі не зазначено основне зобов`язання, за яким проводиться стягнення.
Вказував, що сторони генеральної угоди дійшли згоди про заміну первісних зобов`язань новим зобов`язанням.
Зазначав, що оскільки, зобов`язання по договору №samdn12000013866674 від 21  травня 2007 року та договору №samdn20000005364587 від 17 січня 2006 року припинилися, то й відповідно зазначати їх у виконавчому написі не потрібно.
Посилався на те, що виконавчий напис вчинено відповідно до норм чинного законодавства, а висновок суду про не зазначення припиненого зобов`язання у виконавчому напису є необґрунтованим.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року залучено до участі у даній справі правонаступників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 . 
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність.
Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції був померлим.
ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва у тих справах, де сторона - учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю, після відкриття провадження у справі.
В позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.
А відтак, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми процесуального права, оскільки на час розгляду справи позивач ОСОБА_1 помер, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4  підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 17 січня 2006 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №SAMDN20000005364587 та 21 травня 2007 року кредитний договір №SAMDN12000013866614.
26 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості по кредитних договорах №SAMDN20000005364587 від 17 січня 2006 року (зазначений в угоді як договір №2) та №SAMDN 12000013866614 від 21 травня 2007 року (зазначений в угоді як договір №1).
Згідно з п.1.1.2 та п.1.1.3 Генеральної угоди на час реструктуризації заборгованість по кредитному договору №1 становить 22228,93 грн., дата кінцевого погашення боргу по договору №1 - 31 грудня 2017 року.
Відповідно до п.1.2.2 та п.1.2.3 Генеральної угоди на час реструктуризації заборгованість по кредитному договору №2 становить 24675,23 грн., дата кінцевого погашення боргу по договору №1 - 31 грудня 2017 року.
Пунктом 2.2. Генеральної угоди встановлено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, передбачених в Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день по зобов`язаннях, строк яких не настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. 
01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис за №10799 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» невиплачених в строк відповідно до Генеральної угоди від 26 грудня 2012 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 18 серпня 2017 року грошових коштів у сумі 123778,76 грн., з урахуванням:
заборгованості зі тілом кредиту - 38519,20 грн.;
заборгованості за відсотками - 24802,41 грн.;
заборгованості з комісії та пені - 51285,84 грн.;
штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 9171,31 грн., стягнення здійснюється за період з 26 грудня 2012 року по 18 серпня 2017 року.
На підставі зазначеного виконавчого напису, 11 грудня 2018 року головним державним виконавцем Оболонського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Ярмоленко К.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» коштів в розмірі 125578,76 грн. 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19  статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. 
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17.
Згідно п.3.1 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;  за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/нвід 26 грудня 2012 року позивачем останній платіж в погашення заборгованості був зроблений 01 грудня 2014 року (а.с.14).
Згідно з п.2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію від 26 грудня 2012 року банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 44100,16 грн. на строк 60 місяців з 26 грудня 2012 року по 31 грудня 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 44100,16 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платежів у сумі 1125,86грн. для погашення заборгованості по кредиту.
Отже,  поряд з установленим строком дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання  цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
Так, чергові платежі ОСОБА_1 повинен був здійснювати кожного місяця, тобто з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника.
З розрахунку заборгованості вбачається, що 25 січня 2013 року відповідачем було внесено 1140 грн. на погашення кредиту. 
Наступне погашення кредиту за умовами кредитного договору мало б відбутися до 25 лютого 2013року.
При цьому, наступне погашення відповідач здійснив 19 серпня 2013 року у розмірі 2000 грн.
Однак, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вказаного не врахував.
Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. у виконавчому написі №10799 зазначено, що стягнення здійснюється за період з 26 грудня 2012 року по 18 серпня 2017 року, тобто більше ніж за 4,5 роки.
З вищевказаного вбачається, що приватний нотаріус при здійсненні виконавчого напису №10799 не взяв до уваги те, що позивач у період з 26 грудня 2012 року по 01 грудня 2014 року здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості не в повному обсязі та не своєчасно в порушення вимог Генеральної угоди від 26 грудня 2012 року та не врахував, що з дня виникнення права вимоги по прострочених платежах за період з 26 грудня 2012 року по 26 жовтня 2014 року минуло більше трьох років, що є порушенням ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» та відповідно, свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.
Подані АТ КБ «ПРИВАТБАНК»приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієву А.А. документи на підтвердження своїх вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 26 грудня 2012 року по 18 серпня 2017 року у загальному розмірі 123778,76 грн. не свідчать про її безспірність.
При цьому, доказів на спростування безспірності заборгованості          ОСОБА_1 перед банком, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано не було.
А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що документи, які були надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» приватному нотаріусу для вчинення оскаржуваного виконавчого напису підтверджувати безспірність заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на вищевикладене.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений 01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований у реєстрі за №10799, яким стягнуто з  ОСОБА_1   на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість з 26 грудня 2012 року по 18серпня 2017 року відповідно до Генеральної угоди від 26грудня 2012 року та розрахунку заборгованості за договором, що станом на 18серпня 2017 року становила 123778,76 грн. слід визнати таким, що не підлягає виконанню.
Згідно з  ч.ч.1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 судовий збір по 384,20 грн. на кожного. 
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
Позов ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.
 
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований у реєстрі за №10799, яким стягнуто з   ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість з 26 грудня 2012 року по 18 серпня 2017 року відповідно до генеральної угоди від 26 грудня 2012 року та розрахунку заборгованості за договором, що станом на 18 серпня 2017 року становила 123 778 грн. 76 коп.
 
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 судовий збір по 384 грн. 20 коп. на кожного. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 24 травня 2021 року.
 
Головуючий:
 
Судді: