Справа № 346/4711/20 
Провадження № 22-ц/4808/701/21 
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:           Бойчука І.В., Девляшевського В.А.    
секретаря          Пацаган В.В., Капущак С.В.
з участю         
представників: ОСОБА_1 адвоката Бакай Л.О.;
                         ОСОБА_2 адвоката Боб`яка М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського районного суду від 11 березня 2021 року, ухвалене в складі судді Веселова В.М. у  м.Коломия,
ВСТАНОВИВ:
       У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на його утримання.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2  є непрацездатною особою похилого віку, важко хворіє та має повнолітнього сина  ОСОБА_1 . Єдиним доходом позивача є пенсія. Позивач  вказував, що його повнолітній син жодним чином не допомагає, не цікавиться матеріальним становищем свого батька, прохання про надання допомоги відповідачем ігноруються. Просить стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) аліменти на його утримання як батька - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
        Рішенням Коломийського районного суду від 11 березня 2020 року позов  ОСОБА_2  задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 аліменти на користь  ОСОБА_2 щомісячно у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність  та судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач Державна судова адміністрація України) в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. 
Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.
       Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зокрема, вказує, що він є людиною похилого віку, потребує постійного лікування і знаходиться у важкому матеріальному становищі. Крім цього, суд також не прийняв до уваги виписки з медичної карти та отримання ним позики у "Приватбанку" на оплату свого лікування. Вважає, що хоч і є за віком працездатнною особою, однак стан здоров`я не дозволяє йому влаштуватися на роботу.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні предствник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просиить задовольнити цю скаргу.
Представник ОСОБА_2 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що його батько не потребує матеріальної допомоги. Наявність у відповідача 3 групи інвалідності не є перешкодою для виплати аліментів батькові, оскільки 3 група інвалідності надає можливість працювати відповідачу. Таким чином, враховуючи матеріальне становище ОСОБА_2 та його непрацездатність, оцінюючи всі наявні і дослідлжені докази у справі, суд прийшов висновку про необхідність задоволення позову і стягнення з відповідача аліментів на утримання батька у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів щомісячно. Також суд зазначив, що наявність ще одного сина не є піддставою для не виплати аліментів на утримання батька.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Судом встанволено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 4.). 
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 постановлено низку діагнозів (а.с. 5-9). 
Згідно копії посвідчення, позивач є учасником бойових дій та відповідно до ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має пільги.
Згідно довідки про доходи №2345927003330314 виданої управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з 01.12.2020 року по 31.05.2021 рік становить 21 391,50 грн, в тому числі по 3 594,53 грн щомісячно (а. с. 108).
Згідно договорів дарування від 12 вересня 2019 року позивач ОСОБА_2 подарував соєму синові ОСОБА_3 житловий будикок АДРЕСА_1 та змельну ділянку площею 0, 1901 га вартістю 112 706 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (а.с.109-111,113-116).
Відповідно довідки ТОВ «Коломия 911»від 19 травня 2021 року відповідач ОСОБА_1 разом з дружиною пернсійного віку ОСОБА_4 проживають у кооперативній квартирі АДРЕСА_2 (а.с.97) 
Згідно довідки про доходи №2866 0254 8888 7810 виданої управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з 01.12.2020 року по 31.05.2021 рік становить 12 969,60 грн, з яких по 2 161, 60 грн щомісячно (а. с. 98).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);
2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував та не звернув уваги, що позивач занаходиться у значно кращому матеріальному становищі ніж відповідач, який є людиною з інвалідністю, отримує незначну пенсію і потребує допомоги.
При цьому суд першої інстанції не врахував, що позивач відчужив дороговартісне майно на користь іншого сина, тим самим погіршив свій майновий стан, і також не взяв до уваги можливість одержання позивачем матеріального утримання від обдарованого.                За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим.                                                                Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.                                        Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.                                                                                                                Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.                                                        Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.                        Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають фактични обставинам справи, тому оскаржуване рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.                                                                        Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.                                                        Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 1261 грн ( одну тисячу двісті шістдесят одну гривну) сплачений за подання апеляційної скарги в цій справі, необхідно компенсувати  ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька.
Компенсувати ОСОБА_1 1261 грн ( одну тисячу двісті шістдесят одну гривну) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у цій справі, за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 18 червня 2021 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                       І.В.Бойчук
В.А.Девляшевський