ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/939/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №692/26/21 Категорія: 304090300 	Левченко Л. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 травня 2021 року м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.
В обгрунтування своїх позовних вимог банк вказав на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 11жовтня 2010 року.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, а підписавши заву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 13 000грн.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 договору. (Умов та правил надання банківських послуг) 
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.
Але в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.
Таким чином, у порушення п.2.1.1.5.5. договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.
В редакції Умов та правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язаний сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлені за домовленістю сторін 86, 4 % для картки «Універсальна» та 84, 5 для картки «Універсальна голд».
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 26 жовтня 2020 року має заборгованість 30 203,02 грн, з яких:
- 23 668,08грн. - заборгованість за тілом кредиту;
в т.ч. 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту;
- 23 668,08грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 0,00 заборгованість за нарахованими відстоками;
- 6 534,94 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
- 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
- 0,00грн.- нарахована пеня;
- 0,00 грн. - нараховано комісії.
Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2021 року позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 13 000,00 грн.
Ухвалюючи рішення, суд частково погодився з наданим позивачем розрахунком в частині наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі максимального кредитного ліміту (13 000,00 грн). та не погодився з нарахуванням решти заборгованості.
Судом вказано на те, що з розрахунку заборгованості вбачається, що у різні періоди банком застосовувалась різна процентна ставка, яка становила як 3,5 % так і 3,4 % Також банком застосовувались процентна ставка при порушенні умов кредитування, міс, яка становила як 7,0% так і 3,5% та 3,4% та процентну ставку на прострочений кредит, річна у розмірі як 84,00 так і 42,00% та 40,80%. Однак матеріали позовної заяви не містять правового обґрунтування встановлення та зміни відсотку таких ставок та ознайомлення відповідача з такими змінами. При цьому, Умови та правила надання банківських послуг не враховані судом як складова частина банківського договору.
Разом з тим, районний суд з посиланням на п.1.1.1.72 врахував доводи скаржника про наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту, керуючись тим що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Судом також враховано, що збільшення кредитного ліміту 13 000,00 грн. до вказаних у розрахунку 23 668,08 грн. поза межами кредитного ліміту (овердрафт) сторонами не узгоджено.
Таким чином, місцевий суд вважав, що відповідно наданої виписки за договором № б/н ОСОБА_1 здійснював користування кредитною карткою та фактично отримав кредитні кошти внаслідок зняття готівки та придбання товарів та послуг, використання сервісу «Оплата частинами» у період з 17 листопада 2018 року по 30 березня 2019 року, що відповідає розміру кредитного ліміту 13 000 грн., встановленого станом на 11 березня 2019 року, тому в цій частині позовні банку визнав обгрунтованими.
Рішення районного суду оскаржено банком в апеляційному порядку в частині недостягнутої суми заборгованості по тілу кредиту та простроченим відсоткам, тому переглядається апеляційним судом за правилами ст. 367 ЦПК України.
Скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови у стягненні заборгованості
Апелянтом вказано на те, що відповідач підписав разом з договором і паспорт споживчого кредиту, яким підтвердив, що отримав та ознайомився із інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування. У зазначеному паспорті вказані умови щодо процентної ставки за кредитом для карток «Універсальна голд» та «Універсальна», процентні ставки за межами пільгового періоду, подвійні відсоткові ставки у розмірі 84 % та 86, 4 % відповідно при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту. Тобто, сторони при укладенні кредитного договору належним чином узгодили обставини та відповідний розмір відсоткової ставки.
Відповідач не виконував зобов`язань щодо повернення кредиту, тому за узгодженими сторонами умовами кредитування до сплати відповідачем підлягає подвійна процентна ставка, тобто 84, 5%.
На переконання апелянта, відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку. З урахуванням викладеного, висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту є помилковим.
Скаржник просить рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши в цій частині позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
На апеляційну скаргу відзив не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 11.10.2010р. між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Поля у заяві щодо отримання підписаном бажаного типу банківських послуг, зокрема щодо типу платіжної не заповнені. 
Відомостей про наявність та розмір кредитного ліміту по картці, процентів за користування кредитом, строків та порядку повернення коштів, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.
Підписанням вказаної заяви відповідач погодився на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Підписант ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Зі змісту заяви вбачається, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, і відповідачка зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил, а також регулярно ознайомлювати з їх змінами на сайті банку.
Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав до суду анкету-заяву, розрахунок заборгованості за договором б/н від 11 жовтня 2010 року станом на 31 серпня 2019 року, розрахунок заборгованості станом на 26 жовтня 2020 року, довідку про строк дії карки 5168***46, довідку про видані картки на ім`я відповідача та термін їх дії, паспорт споживчого кредитування, виписку по кредитному договору за період з 15 січня 2018 року по 01 серпня 2020 року,
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої банком, станом на станом на 26 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість 30 203,02 грн, з яких:
- 23 668,08грн. - заборгованість за тілом кредиту;
в т.ч. 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту;
- 23 668,08грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 0,00 заборгованість за нарахованими відстоками;
- 6 534,94 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
- 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
- 0,00грн.- нарахована пеня;
- 0,00 грн. - нараховано комісії.
Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Із вищевказаної виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо повернення цих коштів (купував товари, сплачувала послуги мобільного зв`язку, поповняла картку через термінал, отримувала готівку в банку, здійснював регулярні платежі «Оплата частинами» і т.д.), тому висновок районного суду про наявність кредитних правовідносинах по справі відповідає матеріалам справи та встановленим обставинам.
Досліджуючи узгоджений між сторонами зміст умов договору, колегія суддів зазначає наступне.
З приводу аргументів банку в частині приєднання відповідачки до умов договору на підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України та погодження з конкретними Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції повно та всебічно перевірені, які саме умови банківського договору були конкретно узгоджені станом на час підписання заяви-анкети, виходячи із доказів, наданих банком та вірно враховано висновки ВС, викладені у постанові від 03 липня 2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17.
Матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем.
Таким чином, наданий банком розрахунок заборгованості, виписка по рахунку в сукупності із наданими позивачем довідками про зміну умов кредитування є належними та допустимими доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, проте включення до розрахунків нарахувань, не узгоджених умовами договору, є неправомірним. Тому визначений банком розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками не відповідає закону та не можу бути врахований судом як беззаперечний доказ розміру заборгованості відповідача перед банком.
Відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за його картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, які є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі №759/11453/20.
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування на карту ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, який в подальшому змінювався до 13 000 грн.
В той же час, з наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 01 квітня 2019 року за відповідачем вже рахувалася заборгованість за поточним тілом кредиту (суму, яку фактично отримала в борг відповідачка) у розмірі 14 872, 99 грн, що перевищує наданий клієнту кредитний ліміт. Можливість виникнення у клієнта овердрафту між сторонами не узгоджено, а тому надання відповідачу додаткових кредитних коштів поза межами кредитного ліміту та збільшення поточного тіла кредиту є неправомірним, як і можливість виникнення заборгованості за тілом кредиту на суму, що перевищує максимальний наданий банком кредитний ліміт.
Крім того, в розрахунку заборгованості зазначено про переведення частини поточного тіла кредиту у графу «прострочене» 01 вересня 2019 року. (а.с. 8)
З наданого банком розрахунку також вбачається, що погашення заборгованості по договору проводилося в порядку, передбаченому ст. 534 ЦК України. Тобто, проводилося погашення відсотків за рахунок кредиту, розмір яких не узгоджено сторонами, як то процентна ставка, відсотків на заборгованість за кредитом при порушенні умов кредитування (3, 5 та 7 відсотків відповідно).
Так, згідно приписів вказаної вище норми закону у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Нарахування банком розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, погашення яких проводилося за рахунок внесених грошових коштів відповідачем, не доведено позивачем належними та допустимими доказами, тому розмір визначеної банком заборгованості за тілом кредиту, що перевищує розмір кредитного ліміту, як і позовні вимоги в цій частині АТ КБ «ПриватБанк» є також недоведеними.
Встановлені обставини справи та норми матеріального права були вірно враховані районним судом, тому доводи банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23 668,08 грн. є безпідставними.
Нарахування відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 3 % та 7 % за порушення умов кредитування позивач обгрунтовує узгодженням таких умов договору шляхом підписання Умов та правил надання банківських послуг та Паспорту споживчого кредиту.
Умови та правила банківських послуг колегією суддів не вважаються частиною договору банківського обслуговування, що укладений між сторонами, обгрунтування чого вказано вище.
Посилання в апеляційній скарзі на Паспорт споживчого кредиту, який за доводами банку містить основні умови кредитування, колегією суддів визнаються безпідставними, оскільки такий документ не може бути підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.
Так, термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які ОСОБА_1 не підписані, а зазначені у цьому Паспорті споживчого кредиту процентна ставка та інші штрафні санкції за порушення умов договору стосуються кредитних карток типу і «Універсальна» і «Універсальна голд», а тому не можуть свідчати про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України.
Позивачем у порушення вимог ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України недоведено належними та допустимими доказами яким саме типом банківської картки користувався відповідач.
Крім того, колегія суддів враховує, що хоча паспорт споживчого кредиту і містить підпис відповідача, проте змістом вказаного документу передбачено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеній в цьому документі, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача.
За вказаних обставин вказаний документ не може бути прийнятий судом як беззаперечний та допустимий доказ на підтвердження узгодження між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними кошами, а вимоги банку в цій частині вірно оцінені місцевим судом як необгрунтовані та недоведені.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.
Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді