УХВАЛА

14 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 804/19245/14
адміністративне провадження № К/9901/16076/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив: визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року №1439к про звільнення ОСОБА_1    з посади заступника прокурора Дніпропетровської області; поновити позивача на посаді заступника прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури;  стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі; зобов`язати Офіс Генерального прокурора  проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування щодо нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України 16 вересня 2014 року №1682-VII "Про очищення влади" (далі - Закон №1682-VII). Позов обґрунтовано тим, що звільнення його із займаної посади на підставі положень Закону №1682-VII суперечить Конституції України, оскільки його звільнено за відсутності відомостей, що свідчать про наявність фактів протиправної поведінки з його боку, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, а наказ про звільнення не містить обґрунтування, що позивач міг становити будь-яку загрозу для нового демократичного режиму.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021    року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року №1439к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Дніпропетровської області. Поновлено позивача на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури з 24 жовтня 2014 року. Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 02 грудня 2020 року у розмірі 1258048,24    грн, з вирахуванням розміру обов`язкових платежів. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої  частини третьою статті 1 Закон №1682-VII. В іншій частині позову відмовлено.
29 квітня 2021 року Дніпропетровська обласна прокуратура подала касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник, посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржені судові рішення та прийняти нову постанову про відмову у позові.
Предметом спору цій справі є правомірність рішення про звільнення позивача з органів прокуратури на підставі Закону України "Про очищення влади".
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328  цього Кодексу підстави (підстав). 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Заявник зазначив про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення ними норм процесуального права, що полягає у неправильному застосуванні положень частин першої, третьої статті 1, пункту 7 частини першої статті 3 та пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень"  Закону №1682-VII, судами також не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а порушення процесуального права - у недотриманні судами вимог статей 246, 322 КАС України.
Скаржник лише процитував зазначені норми закону, проте не зазначив у чому саме полягає неправильність їхнього застосування судами, обмежившись лише необхідністю формування єдиної правозастосовчої практики, неузгодженості позиції судів першої та апеляційної інстанцій при розгляді аналогічних справ, значного суспільного інтересу справи та її виняткового значення для учасника процесу, тому вважає, що оскаржувані судові рішення вимагають надання їм належної правової оцінки судом касаційної інстанції.
Водночас, аналізуючи матеріали касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що аргументи Дніпропетровської обласної прокуратури зводяться до загальних висловлювань щодо необхідності консолідації суспільства з метою подолання негативних наслідків діяльності інститутів державної влади за часів Прездента України ОСОБА_2 , тлумачення мети інституту люстрації, великої кількості подібних справ у провадженнях судів та необхідності формування правової позиції Верховного Суду. Такі твердження є суб`єктивними, так як заявником не наведено жодного мотиву, що спростовує висновки судів, за обставин, установлених ними у цій справі. 
Верховний Суд зазначає, що лише наведення у тексті прикладів судових справ, розглянутих Верховним Судом, висновки у яких, на думку відповідача, не застосовано судами у цій справі не є підставою для перегляду судових рішень, так як відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність справи та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Крім того, наведені заявником аргументи щодо порушення судами процесуальних норм, не приймаються судом касаційної інстанції, оскільки положення статей 246 (зміст рішення) та 322 (зміст постанови суду апеляційної інстанції) КАС України, на які послався заявник як на підставу оскарження судових рішень, є загальними і не відносяться до виключних підстав, за яких судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Дніпропетровська обласна прокуратура не виклала передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Частиною першою статті 341     КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Лише загальні посилання на невідповідність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.     
Суддя                                                                                                                     С.А. Уханенко