ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/266/21 пров. № А/857/6068/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Гінди О.М., Мікули О.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 23 лютого 2021 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації про  визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Лунь З.І.,
час ухвалення рішення – 23.02.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не вказано,

                                                  в с т а н о в и в :
          
У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації (далі – відповідач) про визнання протиправною відмову та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017, 2020 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі – Закон № 3551), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 23 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову відповідача щодо перерахунку та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.5 ст.12 Закону № 3551, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Не погодившись із таким рішенням суду, його оскаржив позивач, який вважає, що судом при винесенні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Свої вимоги мотивує тим, що у 2017 році він отримав одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі, меншому ніж передбачено ст. 12 Закону № 3551. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України звужується обсяг встановлених Законом № 3551, що є порушенням Конституції України.
Учасники справи  в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1  ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Позивачем оскаржується рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про виплату допомоги до 5 травня у 2017 році відповідно до ст. 12 Закону № 3551. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ст. 308 КАС України суд переглядає оскаржуване рішення в межах вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що позивач відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.08.2016 року має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення нарахування та виплати йому невиплаченої одноразової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2017, 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, на підставі, зокрема, рішення Конституційного Суду України №3-р/2020 від 27.02.2020 року.
08.12.2020 року відповідач надав відповідь, якою повідомлено, що згідно із постановами КМУ  № 223 від 05.04.2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» та № 112 від 19.02.2020 року «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», розмір разової грошової допомоги учасникам бойових дій становить 1200 грн. та 1390 грн.
Згідно з ч.  1  ст.  46  Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної,  часткової  або тимчасової втрати працездатності,  втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,  а також  у  старості  та  в  інших випадках,  передбачених  законом.  Із  цим  конституційним  правом громадян кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. 
Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону № 3551 щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. 
01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року № 79-VІІІ п. 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п.26 згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, із набранням чинності Закону №79-VIII Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої статтею 12 Закону № 3551.
Постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення).
Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1200 гривень.
Вказані положення були чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними, а тому підлягали застосуванню.
Розміри соціальних виплат залежать від економічних чинників, на що вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у  рішенні  від  19 червня 2001 року № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її   розмір   та  суми  виплат  можна  пов`язувати  з  фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними  обставинами  у  той  чи  інший  період  її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів. 
Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини  розміри соціальних виплат  і  допомоги  встановлюються  з урахуванням   фінансових можливостей держави.  Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував,  що здійснення   соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в  державах,  особливо  фінансового.  
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у 2017 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 12 Закону № 3551, правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Посилання позивача на перебування за кордоном у 2017-2018 роках та неможливістю у зв`язку з цим звернутись з позовом до суду не береться апеляційним судом до уваги, оскільки питання пропуску строку звернення не піднімалось сторонами та не вирішувалось судом, з цих підстав позов без розгляду не залишався.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 23 лютого 2021 року у справі № 380/266/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 14 квітня 2021 року.