П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/17935/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.  
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
26 травня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Шидловського В.Б. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :
у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (ГУ ПФУ у Житомирській області) в якому просила:
-визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Житомирській області щодо зняття суми індексації пенсії з вересня 2018 року;
- визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Житомирській області   щодо   утримання переплати індексації пенсії за період з 01.09.2018 по 31.05.2020;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області  поновити виплату індексації пенсії з вересня 2018 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області повернути  утримані суми переплати.
29 січня 2021 року Житомирський окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову частково. 
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Житомирській області щодо утримання із пенсії ОСОБА_1 переплати, яка виникла за період з 11.09.2018 по 31.05.2020.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області повернути і виплатити ОСОБА_1 утриману пенсію за період з 11.09.2018 по 31.05.2020.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу  необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області та з 03.11.2006 отримує пенсію по інвалідності, а в подальшому стала отримувати пенсію на підставі Закону України “Про державну службу”.
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії ЖИА №125007 від 06.10.2009 позивачу при повторному огляді з 18.09.2009 встановлено ІІ групу інвалідності.
Так, відділом персоніфікованого обліку ГУ ПФУ в Житомирській області, перевіряючи відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду за пенсіонерів, які значаться в управлінні непрацюючими, встановлено, що позивач була працевлаштована у вересні 2018 року, про що своєчасно не повідомила орган Пенсійного фонду України.
За таких обставин, 05 травня 2020 року  відповідачем прийнято рішенням №88  про утримання надміру виплачених сум пенсій з ОСОБА_1 за період з 11.09.2018 по 31.05.2020 у розмірі 7196,34 грн у зв`язку із працевлаштуванням.
Листом від 18.05.2020 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило позивача, що внаслідок несвоєчасного повідомлення про працевлаштування з 01.09.2018 по 31.05.2020 у неї виникла переплата пенсії у сумі розміром 7196,34 грн, яка буде утримуватись з її пенсії по 20% щомісяця до повного погашення.
03 червня 2020 року позивач звернулась до  відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії та під особистий підпис у графі "на сьогодні" вказано - "працюю".
Листом від 10.07.2020 відповідач повідомив, що позивач отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове  державне пенсійне страхування". При поданні заяви про призначення пенсії вона була поставлена до відома, що про всі зміни які викликають зміну розміру виплачуваної пенсії, в тому числі і про працевлаштування, зобов`язана повідомити територіальне управління Пенсійного фонду.
У зв`язку із несвоєчасним повідомленням органів Пенсійного фонду про своє працевлаштування, у позивача утворилась переплата пенсії, яка утримувалась відповідно до ст.50 Закону України "Про загальнообов`язкове  державне пенсійне страхування".
Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (Закон №1058).
Відповідно до  ст. 1 Закону №1058  пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим  Законом  пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (Порядок № 22-1).
Згідно з п. п. 2.5 Порядку №22-1 у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).
Відповідно до п. 2.21 Порядку №22-1 у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням. При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору.
При цьому, ст. 50 Закону №1058  визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відрахування з пенсії провадяться в установленому  законом  порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених  законом  випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Аналогічне правове регулювання встановлене ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (Закон №1788-XII).
Так, механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений  постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 №6-4  та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 за №374/7695 (Порядок №6-4).
Згідно п.п. 2. 3 Порядку №6-4 переплата пенсії - це сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством.
Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до  ст. 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).
Також, відповідно до ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягають поверненню безпідставно набуті:
1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;
2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Тобто, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.
Таким чином, діючим законодавством визначаються дві самостійні підстави для відшкодування зайво сплаченої пенсії, кожна з яких визначає суб`єкта, на якого покладається такий обов`язок в залежності від того, хто із цих суб`єктів вчинив відповідні дії, що призвели до такої зайвої сплати. У випадку зловживань з боку пенсіонера - обов`язок відшкодування може бути покладений на нього, а у випадку подання недостовірних відомостей страхувальником - обов`язок відшкодування зайвих виплат покладається на цього страхувальника.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №487/3380/16-а та від 21.02.2020 у справі №340/624/16-а
Так, судом встановлено, що згідно довідки про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб ГУ ПФУ в Житомирській області за формою ОК-5 станом на 10.11.2020   ОСОБА_1  у вересні 2018 року за 8 днів роботи отримала 1038,88 грн. У подальшому, відомості про нарахування позивачу суми заробітної плати відсутні.
При цьому, ст. 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно копії трудової книжки позивача, останній запис про трудову діяльність датований - 25.01.2010, згідно з яким, позивача звільнено з посади консультанта відділу з питань спільної власності територіальних громад виконавчого апарату обласної ради за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності, згідно зі ст. 38 КЗпП України. Дані відомості відповідають даним із персоніфікованого обліку та матеріалами пенсійної справи позивача.
Також судом першої інстанції встановлено, що у вересні 2018 року позивач дійсно тимчасово була працевлаштована, однак період роботи тривав неповний календарний місяць - 8 днів, тому підстави для не нарахування індексації пенсії, як працюючому пенсіонеру були відсутні. Проте, відповідачем не надано письмових доказів того, що позивач у період з 11.09.2018 по 31.05.2020 працювала на будь-якій посаді повний робочий день, та не надано довідки про чіткий розрахунок надмірно сплаченої суми пенсії.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено факт постійного працевлаштування ОСОБА_1 у період з жовтня 2018 року по 31.05.2020, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з позивача надміру виплачених сум пенсії.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що наведенні в апеляційній скарзі доводи повністю спростовуються встановленими у справі обставинами та письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Шидловський В.Б.