ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

26 травня 2021 року
м.Харків

справа № 643/9187/16-ц
провадження № 22-ц/818/2767/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібокомбінат Кулиничівський», Фермерське господарство «Кегичівське», Аакціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібокомбінат Кулиничівський», Фермерського господарства «Кегичівське», Акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 –  ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року, постановлене під головуванням судді Поліщук Т.В., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в:
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібокомбінат Кулиничівський», Фермерського господарства «Кегичівське», акціонерного товариства НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пов`язаної з лікуванням, у розмірі 24 285,74 грн. та страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 214,29 грн., а всього 25 500,03 грн. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 48 785,71 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в дохід держави судовий збір у розмірі 311,72 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 596,28 грн. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; ОСОБА_2 зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Хлібокомбінат Кулиничівський», тому вважає, що позивач має пред`являти вимоги саме до юридичної особи. Крім того, заявлена до стягнення сума моральної шкоди не підтверджена належними доказами; судом не враховані вимоги ст. 1193 ЦК України щодо грубої необережності потерпілого.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Аскретков Артем Вячеславович надав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року – залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 січня 2021 року оскаржується ОСОБА_2 лише в частині вимог, які заявлені безпосередньо до нього. В іншій частині рішення суду не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Задовольняючи частково позовні вимоги до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що саме з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 підлягає стягненню 48 785,71 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідач на момент ДТП хоча і перебував у трудових відносинах з ТОВ «Хлібокомбінат Кулиничівський», проте наявні відомості щодо припинення вказаного товариства, а відомості про наявність правонаступників матеріали справи не містять. При цьому ФГ «Кегичівське» не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки на час ДТП особою, яка на відповідній правовій підставі, а саме договору оренди, володіла транспортним засобом було ТОВ «Хлібокомбінат «Кулиничівський».
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 05 жовтня 2014 року в районі буд. № 139 по Салтівському шосе в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ-3307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .
ОСОБА_2  порушив вимоги п.12.3 ПДР України, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який перетинав проїжджу частину перед автомобілем.
Матеріали справи свідчать про те, що на момент скоєння ДТП, транспортний засіб ГАЗ-3307, р.н. НОМЕР_1 , належав ФГ «Кегичівське» та був орендований ТОВ «Хлібокомбінат «Кулиничівський» на період з 01.08.2014 року по 31.12.2016 року (а.с.13 т.1).
На момент ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Хлібокомбінат «Кулиничівський». Згідно наказу № 43 від 01.10.2014 року ТОВ «Хлібокомбінат «Кулиничівський» ОСОБА_2 прийнятий на роботу водієм з окладом відповідно до штатного розкладу. 
Наказом № 34 від 01.10.2014 року «Про закріплення автомобіля ТОВ «Хлібокомбінат «Кулиничівський», автомобіль ГАЗ 3307, державний номер НОМЕР_1 , був закріплений за водієм ОСОБА_2 .
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року у справі № 643/9064/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Хлібокомбінат «Кулиничівський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову - скасовано.
Внаслідок ДТП, згідно висновку судово-медичної експертизи № 993-А/14 від 18.12.2014 року потерпілому ОСОБА_1 спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, садна лобової області зліва, закриті переломи 4-7 ребер зліва, закрита травма живота: розриви брижі поперечно-ободової кишки, розрив тіла підшлункової залози, поверхневі розриви 6-7-8 сегментів печінки, гематома брижі тонкої кишки, зачеревна гематома, десерозація поперечно-ободової кишки, внутрішньочеревна кровотеча, закритий уламковий перелом лівої стегневої кістки в середній третині із зсувом, садна кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 310/15 від 30.04.2015 року, порушення ПДР України ОСОБА_2 знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками.
Транспортний засіб ГАЗ-3307, р.н. НОМЕР_1 , був застрахований страхувальником ФГ «Кегичівське» у ВАТ НАСК «Оранта», відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за полісом серії АІ № 1545559, дата початку дії полісу – 16.05.2014 року, дата закінчення дії полісу – 18.02.2015 року. За вказаним полісом ліміт по життю і здоров`ю становить 100 000 грн., ліміт по майну становить 50 000 грн. (а.с.130-131 т.1).
Сторони не заперечують, що внаслідок ДТП здоров`ю ОСОБА_1 завдано шкоду, пов`язану з його лікуванням внаслідок ДТП, розмір якої становить 24 285,74 грн.
Розмір вказаної шкоди не оспорюється учасниками справи та підтверджується копіями чеків на придбання лікарських препаратів за призначенням лікаря (а.с.178-188 т.1).
Також, з 01.03.2016 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності на строк до 01.03.2017 року, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: нагляд травматолога, стаціонарне лікування у травматологічному відділенні два рази на рік, санаторно-курортне лікування, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 103642.
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачі відмовляються добровільно відшкодовувати йому шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібокомбінат Кулиничівський», Фермерського господарства «Кегичівське», Акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 24 285,74 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. (а.с.220-224 т.1).
Рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 січня 2021 року оскаржується ОСОБА_2 лише в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 48 785,71 грн. В іншій частині рішення суду не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. 
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Матеріали справи свідчать про те, що на момент скоєння ДТП, транспортний засіб ГАЗ-3307, р.н. НОМЕР_1 , на відповідній правовій підставі (за договором оренди) належав ТОВ «Хлібокомбінат «Кулиничівський» (а.с.13 т.1).
ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Хлібокомбінат «Кулиничівський».
Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
З матеріалів справи убачається, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в Єдиний реєстр внесений запис від 13.08.2015 року про припинення юридичної особи ТОВ «Хлібокомбінат «Кулиничівський», підстава: рішення щодо припинення (а.с.211 т.1). При цьому не зазначено відомостей про наявність правонаступників.
Натомість в деліктному зобов`язанні діє принцип відшкодування шкоди в повному обсязі. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення саме з ОСОБА_2 , як з винної у ДТП особи, на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що заявлена до стягнення сума моральної шкоди не підтверджена належними доказами, не приймається до уваги, з огляду на таке.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілою особою внаслідок ДТП, яке сталося з вини ОСОБА_2 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 993-А/14 від 18.12.2014 року внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_1 спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, садна лобової області зліва, закриті переломи 4-7 ребер зліва, закрита травма живота: розриви брижі поперечно-ободової кишки, розрив тіла підшлункової залози, поверхневі розриви 6-7-8 сегментів печінки, гематома брижі тонкої кишки, зачеревна гематома, десерозація поперечно-ободової кишки, внутрішньочеревна кровотеча, закритий уламковий перелом лівої стегневої кістки в середній третині із зсувом, садна кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
З 01.03.2016 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності на строк до 01.03.2017 року, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: нагляд травматолога, стаціонарне лікування у травматологічному відділенні два рази на рік, санаторно-курортне лікування, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 103642.
За ч. 1, 2 п. 1, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 січня 1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 9 даної постанови роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Колегія суддів вважає, що рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 січня 2021 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 січня 2021 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук