КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/4542/2021
                                                                                                                                           Справа № 761/25534/13-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
14 квітня 2021 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Мороз Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Юзькової О.Л., постановлену в м. Київ 01 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
Заяву мотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитними договорами, видано виконавчі листи, які стягувач пред`явив до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби  Головного територіального управління юстиції у м. Києві, яке відкрило виконавчі провадження № 48144263 і 48144382 та виконує їх. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ОСОБА_1 згідно ст. 442 ЦПК України у зв`язку з переходом (відступленням) від первісного кредитора вимог до зазначених боржників за кредитним договором. 02 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про повне виконання зобов`язань за кредитним договором, згідно якого з моменту підписання договору є повністю виконаними та повністю погашеними всі зобов`язання за кредитним договором і за всіма договорами, укладеними в забезпечення його виконання. 
Зважаючи на те, що стягувач не має жодних майнових вимог до боржників в зв`язку з їх добровільним погашенням, однак виконавчі листи все ще перебувають на виконанні, з метою недопущення подвійного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однієї і тієї ж суми, нарахованої рішенням суду, яке повністю виконано ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , і обов`язок боржників повністю відсутній, просила визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи № 761/25534/13-ц Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/25534/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості і судового збору.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,  задоволено, визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи № 761/25534/13-ц, видані Шевченківським районним судом м. Києва 25 червня 2015 року на примусове виконання рішення у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 67/П/76/2007-840 від 29 листопада 2007 року в сумі 613719,41 долар США, що еквівалентно 4907177,77 грн., та судовий збір у розмірі 3441 грн.
 
Особа, яка не брала участі в справі - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 761/25534/13-ц від 25 червня 2015 року про солідарне стягнення на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором і судового збору з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перебували на виконанні у відділі з 21 липня 2015 року. 
У строк, зазначений державним виконавцем у постановах про відкриття виконавчого провадження для самостійного виконання, боржниками рішення суду не виконано.
З договору про повне виконання зобов`язань за кредитним договором не вбачається, що боржниками були виконані зобов`язання зі сплати усіх сум заборгованості стягувачу у строк до 25 червня 2015 року, тому правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.
24 червня 2020 року державним виконавцем, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень, оскільки рішення фактично виконано згідно вимог виконавчого документа, в зв`язку з нестягненням державним виконавцем з боржників виконавчого збору, виділено відповідні постанови про стягнення виконавчого збору в окремі виконавчі провадження № 62414863 та № 62414806.
Вказував, що згідно з положеннями п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження, в зв`язку з цим, у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, необхідності звертатися до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку було закінчене на зазначеній підставі.
Зазначав, що суд першої інстанції не залучав як третю особу відділ державної виконавчої служби та не з`ясував всіх обставин справи, при цьому постановив ухвалу, якою визнав виконавчі документи такими, що не підлягають виконанню, у той час, як державним виконавцем вже було винесено відповідні постанови про закінчення виконавчих проваджень.
Вважав, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, за наявності яких виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, не встановлено.
 
Від боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому боржники просили закрити апеляційне провадження в справі або залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Вказували, що апеляційна скарга подана від імені Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і підписана Амборським А. як представником, а не прокурором та не адвокатом.
Крім того, до апеляційної скарги доданий витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб, яким підтверджується, що Амборський А. є представником не апелянта, а Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ). 
Також Амборський А. є старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в той час до апеляційної скарги не надано ні довіреності, ні посадової інструкції, якими б надавалось Амборському А. право підписувати апеляційні скарги до суду.
Також до апеляційної скарги Амборський А. не надав Положення про Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке б було в установленому порядку затверджене, чи інший правовстановлюючий документ, на підставі якого б підтверджувалась процесуальна дієздатність Відділу в розумінні ч. 1 ст. 47 ЦПК України.
Вважали, що судом дотримано вимоги ст. 432 ЦПК України, яка передбачає розгляд справи за заявою стягувача, повідомлено боржника і стягувача про дату і час судового засідання, а оскільки Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не був стороною (учасником) справи, місцевий суд розглянув заяву ОСОБА_1 з дотриманням суб`єктного складу учасників справи.
Вказували, що апеляційна скарга не обґрунтовує, яким чином при розгляді справи в порядку ст. 432 ЦПК України суд порушив права, свободи, інтереси та/або обов`язки Відділу, і не наведено доводів, на підставі чого Відділ відносить себе до особи, щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та/або обов`язки.
Зазначали, що в липні і жовтні 2020 року Відділом на підставі виконавчих листів № 761/25534/13-ц здійснювались стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , незважаючи на повне погашення заборгованості перед стягувачем ще 02 серпня 2018 року, тому ухвала суду першої інстанції направлена на припинення подвійного стягнення заборгованості.
 
Крім того, боржниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подано три окремі клопотання про закриття апеляційного провадження з зазначених вище підстав, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.
 
Від Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій наведено спростування доводів відзиву.
 
Вирішуючи клопотання про закриття апеляційного провадження та оцінюючи доводи відзиву на апеляційну скаргу в частині необхідності закриття апеляційного провадження, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Відповідно до підпункту 11 пункту 161 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.
 
З урахуванням положень Конституції України, з 01 січня 2020 року представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами. Питання самопредставництва не закріплені у нормах Конституції України, але ці питання регламентовані положеннями відповідних кодексів.
 
Отже, представництво інтересів органу державної влади може здійснювати адвокат як представник або керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) в порядку самопредставництва.
 
Частинами першою, третьою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
 
Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».
Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення. 
Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності).
 
Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 постановлено утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції.
 
Відповідно до п. 1 Типового положення про управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року № 1183/5 Управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України є територіальним органом державної виконавчої служби, входить до системи органів Міністерства юстиції України як структурний підрозділ міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України та є підзвітним і підконтрольним Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у мсті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є структурним підрозділом Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві.
 
Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.
 
Таким чином, до Єдиного державного реєстру включається інформація щодо осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, та дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Водночас у законодавстві відсутня вимога щодо необхідності внесення до Єдиного державного реєстру переліку усіх повноважень таких осіб, які вони можуть вчиняти від імені юридичної особи.
 
Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).
 
На підтвердження повноважень самопредставництва органу державної влади особою, яка підписала апеляційну скаргу, Амборським А.В. надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), структурним підрозділом якого є Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), із якого вбачається, що Амборський А.В. є підписантом, який діє виключно в судах України без окремого доручення керівника, в тому числі з правом подання, відмови, зміни, відкликання позову, відкликання, відмови від апеляційних, касаційних скарг, посвідчення копій документів, що підтверджують повноваження (а. с. 12 т. 3).
 
Таким чином, Амборський А.В. як підписант юридичної особи, який діє в судах України без окремого доручення керівника, може представляти в тому числі інтереси структурного підрозділу цієї юридичної особи.
 
Крім того, відповідно до п. 3 розділу 4 Посадової інструкції, копія якої додана до відповіді на відзив на апеляційну скаргу, старший державний виконавець відділу має право представляти Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судах, органах державної влади та місцевого самоврядування з питань, що належать до компетенції відділу. 
 
За таких обставин у апеляційного суду немає підстав для закриття апеляційного провадження в зв`язку з відсутністю доказів повноважень представника підписувати апеляційну скаргу та наявності у особи, яка подає апеляційну скаргу, цивільної процесуальної дієздатності.
 
При вирішенні даного питання апеляційним судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 08 грудня 2020року в справі № 905/2488/15. 
 
Також помилковими є доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо відсутності у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) права апеляційного оскарження як особи, питання про права, обов`язки, свободи, інтереси якої не були вирішені судом першої інстанції, виходячи із наступного.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
 
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Як вбачається із матеріалів справи, постановами старшого державного виконавця від 24 червня 2020 року у ВП № 48144263 та ВП № 48144382 стягнуто з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3   виконавчий збір в дохід держави в розмірі 61371,94 долари США та 172,05 грн. на підставі ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 73 - 74, 115 - 116 т. 3) та відкрито виконавче провадження з виконання цих постанов ВП № 62414806, ВП № 62414863.
 
Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
 
Оскільки судом першої інстанції визнано виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню, таким чином суд вирішив питання про права органу державної виконавчої служби в частині наявності підстав для справляння виконавчого збору за примусове виконання рішення в цій справі, а отже відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України такий орган має право на апеляційне оскарження відповідної ухвали суду.
         
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року у справі № 761/25534/13-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2007 року № 67/П/76/2007-840 у сумі 4640063,73 грн. та судовий збір в розмірі 1720,50 грн. з кожного, у решті позову відмовлено (а. с. 181 - 187 т. 1).
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року, апеляційні скарги ПАТ «КБ «Надра» та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задоволено частково; рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2007 року № 67/П/76/2007-840 в сумі 613719,41 долар США, що еквівалентно 4905459,27 грн. та судовий збір в розмірі 1720,50 грн. з кожного, у решті позову відмовлено (а. с. 221 - 227 т. 1, 26 т. 2).
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2007 року № 67/П/76/2007-840 в сумі 613719,41 долар США, що еквівалентно 4905459,27 грн. та судовий збір в розмірі 1720,50 грн. з кожного (а. с. 70 - 73 т. 2).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року залишено без змін, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини рішення посилання на скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року (а. с. 107 - 109 т. 2).
21 липня 2015 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 48144263 з примусового виконання виконавчого листа № 761/25534/13-ц, виданого 25 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з розмірі 4907179,77 грн. з ОСОБА_3 (а. с. 119 т. 2).
21 липня 2015 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 48144382 з примусового виконання виконавчого листа № 761/25534/13-ц, виданого 25 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з розмірі 4907179,77 грн. з ОСОБА_2 (а. с. 121 т. 2).
20 січня 2020 року постановами старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським А.В. прийнято виконавчі провадження ВП № 48144263 та ВП № 48144382 (а. с. 120, 122 т. 2).
30 липня 2018 року ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» уклали договір № 67/П/76/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав, оформлених протоколом від 04 липня 2018 року, первісний кредитор передає у власність новому кредитору, а новий кредитор приймає у власність права вимоги до позичальника за кредитним договором № 67/П/76/2007-840 від 29 листопада 2007 року з додатковими угодами/договорами (за наявності), зазначеними у додатку № 1 до цього договору (а. с. 126 - 127 т. 2).
Додатком № 1 до цього договору є реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, зокрема кредитний договір № 67/П/76/2007-840 від 29 листопада 2007 року, договір поруки б/н від 29 листопада 2007 року (а. с. 128 т. 2).
01 серпня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» та ОСОБА_1 уклали договір № 611/05-18-К купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, за умовами якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору на підставі укладеного договору № 67/П/76/2007-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 30 липня 2018 року з ПАТ «Комерційний банк «Надра», а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до позичальника, поручителів, заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору (а. с. 123 - 124 т. 2).
01 серпня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» та ОСОБА_1 складено акт приймання-передачі оригіналів документів, згідно якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв зокрема кредитний договір № 67/П/76/2007-840, договір поруки б/н від 29 листопада 2007 року (а. с. 125 т. 2).
02 серпня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про повне виконання зобов`язань за кредитним договором № 67/П/76/2007-840 від 29 листопада 2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 в рахунок повного виконання і припинення зобов`язань у повному обсязі за кредитним договором № 67/П/76/2007-840 від 29 листопада 2007 року, передала ОСОБА_1 речі на загальну суму 766646,63 долари США, а ОСОБА_1 прийняла, внаслідок чого, з моменту підписання цього договору, повністю виконаними та повністю погашеними і припиненими у повному обсязі є всі зобов`язання за кредитним договором № 67/П/76/2007-840 від 29 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_2 і за всіма договорами, укладеними в забезпечення виконання кредитного договору, у тому числі за договором поруки, укладеним 29 листопада 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_3 , а також повністю виконаними та погашеними і припиненими у повному обсязі є всі нарахування за кредитним договором № 67/П/76/2007-840 і договором поруки від 29 листопада 2007 року, стягнені за судовими рішеннями (а. с. 130 т. 2).
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року замінено сторону стягувача ПАТ «КБ «Надра» у виконавчих провадженнях, відкритих на підставі виконавчих листів, які видав Шевченківський районний суд м. Києва по справі № 761/25534/13-ц, боржники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на його правонаступника ОСОБА_1 (а. с. 159 - 160 т. 2).
 
Наведене підтверджується матеріалами справи.
 
До апеляційної скарги Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано копію документів з матеріалів виконавчих проваджень ВП № 48144263 та ВП № 48144382.
Вказані докази вважаються новими, однак з урахуванням вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд приймає їх, оскільки заява про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України розглянуто без участі виконавчої служби і особа, яка подала апеляційну скаргу, не мала можливості подати докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.
Так, із матеріалів виконавчих проваджень вбачається, що після відкриття виконавчих проваджень державним виконавцем вчинялись виконавчі дії, зокрема винесено постанову про арешт майна боржників та оголошення заборони на його відчуження від 21 липня 2015 року (а. с. 51, 92 т. 3), 21 липня 2015 року здійснено запит до уповноважених органів щодо наявності майна та поточних рахунків, зареєстрованих за боржниками (а. с. 52, 94 т. 3); постановами від 24 червня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ОСОБА_1 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року (а. с. 66, 108 т. 3).
24 червня 2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським А.В. винесено постанови у виконавчих провадженнях ВП № 48144263 та ВП № 48144382 про закінчення виконавчих проваджень на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно вимог виконавчого документа (а. с. 214, 218 т. 2).
Постановою старшого державного виконавця від 24 червня 2020 року у ВП № 48144263 стягнуто з боржника ОСОБА_3 виконавчий збір в дохід держави в розмірі 61371,94 долари США та 172,05 грн. на підставі ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 73 - 74 т. 3) та відкрито виконавче провадження з виконання цієї постанови ВП № 62414806 (а. с. 80 - 81 т. 3).
Постановою старшого державного виконавця від 24 червня 2020 року у ВП № 48144382 стягнуто з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір в дохід держави в розмірі 61371,94 долари США та 172,05 грн. на підставі ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 115 - 116 т. 3) та відкрито виконавче провадження з виконання цієї постанови ВП № 62414863 (а. с. 122 - 123 т. 3).
 
05 листопада 2020 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про закінчення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчих проваджень ВП № 62414863 та ВП № 62414806 та надав копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню (а. с. 23 - 28 т. 3).
 
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
 
Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.
 
За положеннями статей першої та другої Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
 
Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
 
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
 
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.
 
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
 
Крім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так и частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так и часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
 
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що боржниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно виконані зобов`язання поза межами виконавчого провадження.
 
Апеляційний суд не може погодитися із даними висновками, виходячи із наступного.
 
Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави для закінчення виконавчого провадження, серед яких, зокрема: 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 9) фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
 
Задовольняючи заяву про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції не дослідив матеріали виконавчих проваджень, які здійснюються на виконання цих виконавчих документів, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме стану виконавчих проваджень. 
 
Із матеріалів справи вбачається, що до постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали від 01 жовтня 2020 року, державним виконавцем постановами від 24 червня 2020 року вже закінчені виконавчі провадження ВП № 48144263 та ВП № 48144382 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження.
 
Вказані постанови державного виконавця від 24 червня 2020 року є чинними і ніким не оскаржувались.
 
Враховуючи наведене, у суду першої інстанції не було підстав для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, оскільки виконавчі провадження вже є закінченими і повторне закінчення виконавчих проваджень з інших підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є процесуально неможливим.
 
Доводи відзиву на апеляційну скаргу, що в липні та жовтні 2020 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювалось примусове стягнення за виконавчими листами, зазначених обставин не спростовують, не входять до обставин, які підлягають з`ясуванню по даній справі, та відхиляються апеляційним судом. Крім того, боржники в разі непогодження із діями державного виконавця не позбавлені можливості оскаржити такі дії в установленому законом порядку.
 
Також, апеляційний суд враховує, що постановами старшого державного виконавця від 24 червня 2020 року у ВП № 48144263 та ВП № 48144382 стягнуто з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконавчий збір в дохід держави в розмірі 61371,94 долари США та 172,05 грн. на підставі ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» та відкрито виконавчі провадження з виконання цих постанов ВП № 62414806 (а. с. 80 - 81 т. 3) та ВП № 62414863 (а. с. 122 - 123 т. 3), а отже стягнення могло проводитись в межах цих виконавчих проваджень.
 
Разом із тим, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції розглянуто заяву про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, без залучення як третьої особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки ч. 3 ст. 432 ЦПК України, якою регулюється порядок розгляду таких заяв з повідомленням стягувача і боржника, залучення інших заінтересованих осіб не передбачено, крім того, треті особи є категорією учасників справи позовного провадження, яка не застосовується при розгляді процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки викладені у ній висновки не відповідають обставинам справи, та оскільки вона постановлена в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, і оскільки заявником Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)  понесено судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 2270 грн., стягує на користь заявника судові витрати з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в розмірі 756,66 грн. з кожного. 
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)   задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву  ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ вул. Олекси Тихого 32 код ЄДРПОУ 43315602) судові витрати в розмірі 756,66 грн. з кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.

 
Головуючий:                                                                     Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.   
 
                                                                                            Яворський М.А.