Дата документу 07.04.2021 Справа № 336/4973/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/4973/20	Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І. Повний текст рішення складено 07.01.2021 року	
Пр. № 22-ц/807/1078/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2020 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-4), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 17.04.2008 року станом на 15.07.2020 року у розмірі 45721,16 грн., яка складається з: 33749,38 грн. – заборгованості за тілом кредиту, в т.ч.: 00,00 – заборгованості за поточним тілом кредиту; 33749,39 грн. – заборгованості за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. – заборгованості за нарахованими відсотками; 11971,78 грн. – заборгованості за простроченими відсотками; 00,00 грн. – заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 00,00 грн. – пені; 0,00 – комісії, від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2102,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дацюк О.І. (т.с. 1 а.с. 60).
Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а с. 64) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2020 року (т.с. 2 а.с. 4-11) позов Банку у цій справі залишено без задоволення.
Стягнуто з Банку (ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на правничу допомогу в сумі 8500,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 16-21) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Банку в повному обсязі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем; стягнути з відповідача судові витрати.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 29).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 05 лютого 2021 року (т.с. 2 а.с. 30), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 32).
Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (т.с. 2 а.с. 36-42).
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Розгляд цієї справи апеляційним судом не відбувався у період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року включно, оскільки суддя-доповідач проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України. 
Крім того, має місце відповідне навантаження судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову у повному обсязі у цій справі, керувався 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, враховував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та виходив із необґрунтованості та недоведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі, відсутності правових підстав для задоволення позову Банку у цій справі.
Оскільки, виходив із такого.
Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Ст. 627 ч. 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України).
Ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до анкети-заяви договір між сторонами складається з кількох документів, водночас, враховуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять конкретних умов щодо розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, адже зазначені Умови та Правила розповсюджуються на всі картки, які емітуються банком, тож відповідні конкретні умови щодо кожного окремого клієнта мають бути визначені в анкеті-заяві, в якій клієнт банку має вказувати яку саме платіжну картку він бажає отримати, який саме розмір кредитного ліміту просить встановити, а банком у свою чергу мають бути вказані відсотки за користування кредитними коштами та розмір інших платежів, в тому числі і неустойки.
Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем 10.04.2008 року було підписано анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
В анкеті-заяві відсотки за користування кредитними коштами, розмір та умови застосування неустойки не зазначені.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути нараховані відсотки, пеню, штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Фактично позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що 10.04.2008 року між сторонами був укладений договір, адже не доведено факту підписання та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг.
Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що 10.04.2008 року між сторонами дійсно був укладений договір про надання банківських послуг на умовах, які відображені у Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг.
Враховуючи неможливість перевірити факт укладення такого договору, строк його дії та визначити його істотні умови, суд, виходячи з презумпції обов`язковості доведення обставин, на які посилається, саме стороною, яка стверджує про такі обставини, суд першої інстанції вважає, що позивачем не доведені обставини, на які він посилався в обґрунтування заявленого позову, не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за договором.
Оцінюючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, тобто в даному випадку це сума коштів, яка фактично була отримана відповідачем, в ракурсі правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, суд першої інстанції не вбачає підстав і для стягнення цієї суми, адже сума, яка складається з сукупності виплат, які були здійснені ОСОБА_1 у відповідності до наданого позивачем розрахунку (6228,66 гривень), значно перевищує суму вказаного позивачем тіла кредиту у розмірі 500 гривень.
Окрім цього, з наданого представником відповідача контррозрахунку встановлено, що за період з 29.04.2008 року по 31.03.2020 року ОСОБА_1 знято 173891,51 грн., натомість як повернуто на картковий рахунок 182947,34 грн.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався таким.
Ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Ст. 137 ЦПК України вказує, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 08.09.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та АБ «Юрконсалт» Г. Працевитого, додатковий договір №1 від 08.09.2020 року до договору про надання правової допомоги від 08..09.2020 року, Акт №1 від 10.09.2020 року надання послуг за договором на суму 3000 гривень, рахунок-фактуру №1 від 10.09.2020 року до договору на суму 3000 гривень, акт №1 від 27.10.2020 року надання послуг до договору на суму 2000 гривень, рахунок-фактура №1 від 27.09.2020 року до договору на суму 2000 гривень, а також ордер на надання правової (правничої) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Працевитим Г.О.
З наданих документів встановлено, що представником відповідача надано відзив на позовну заяву, написано заперечення на відповідь на відзив та таким чином, за виключенням участі представника відповідача у судових засіданнях, оскільки судові засідання не проводились та судовий процес не фіксувався технічними засобами відповідно до поданих клопотань, загальна сума витрат на правову допомогу складає 8500 гривень.
Ст. 141 ч. 8 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Ст. 137 передбачає також, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 09.07.2019 року по справі № 923/726/18 позиції від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачем разом з відповіддю на відзив заявлено про те, що сума витрат значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, не є доведеною, що була фактичною та неминучою, натомість як, на переконання суду, сума у 8500,00 грн., є співмірною та пропорційною складності справи, фактичне понесення відповідачем таких витрат підтверджено, тож у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, ці витрати належить стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 .
Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Суд першої інстанції безпідставно до правовідносин у цій справі застосував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. 
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін – Банку та ОСОБА_2 № б/н від 17.04.2008 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) і складається не лише із заяви ОСОБА_2 від 17.04.2008 року (т.с. 1 а.с. 33), Умов та Правил надання банківських послуг (т.с. 1 а.с. 35-44), а також довідки ОСОБА_2 , як споживача, від 10.04.2008 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з підписом  ОСОБА_2  про ознайомлення із всіма Умовами кредитування, зокрема: типом картки, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, пені, комісії, штрафів тощо (т.с. 1 а.с. 34), з якими відповідач погодилась у повному обсязі та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, комісії та штрафів тощо.
Тому, суд першої інстанції мав виходити у цій справі, з презумпції правомірності правочину – вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).
Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку, на що відповідач дав згоду, підписавши вищезазначену заяву (т.с. 1 а.с. 33) та довідку (т.с. 1 а.с. 34).
Встановлено, що найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519 (Статут, копія т.с. 1 а.с. 52 зворот).
Банк у цій справі просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 17.04.2008 року станом на 15.07.2020 року у розмірі 45721,16 грн., яка складається з: 33749,38 грн. – заборгованості за тілом кредиту та 11971,78 грн. – заборгованості за відсотками (а.с.2 зворот), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється.
Встановлено, що відповідач користувалась вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (т.с. 1 а.с. 5-20) та випискою по рахунку відповідача (а.с. 21-30), доданими Банком ще до позовної заяви суду першої інстанції у цій справі, які при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи є належними допустимими доказами у цій справі.
Стороною відповідача не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі.
Відповідач у цій справі зустрічних позовних вимог про визнання недійсним вищезазначеного договору сторін не заявляла. Рішення будь-якого суду в будь-якій іншій справі про визнання недійсним вищезазначеного договору сторін повністю чи частково у цій справі також відсутні.
Окрім цього, апеляційним судом встановлено, що позичальник визнавала цей договір сторін, частково сплачуючи відповідні платежі на його виконання на користь Банку (т.с. 1 а.с. 5-20).
Відповідач та її представник у суді першої інстанції у цій справі про застосування строку позовної давності не заявляли, тому питання про його застосування у цій справі апеляційним судом до будь-якої заборгованості відповідача за договором не могло вирішуватись і не вирішувалась в силу вимог ст. 267 ЦК України.
Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд дійшов висновку, що в результаті порушення  ОСОБА_2  умов кредитного договору № б\н від 17.04.2008 року, Банк має право на нарахування відповідачу та стягнення з останньої у цій справі заборгованості за кредитним договором станом на 15.07.2020року у розмірі 45721,16 грн., яка складається з: 33749,38 грн. – заборгованості за тілом кредиту та 11971,78 грн. – заборгованості за відсотками (в межах позовних вимог Банку а.с.2 зворот), враховуючи строк дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки відповідача – до 12/21 року (т.с. 1 а.с. 32).
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Стороною відповідача будь-який контррозрахунок цієї заборгованості відповідача перед Банком на вищезазначеним договором сторін апеляційному суду не був наданий.
Банк у цій справі не заявив позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК України.
В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 17.04.2008 року станом на 15.07.2020 року у розмірі у розмірі 45721,16 грн., яка складається з: 33749,38 грн. – заборгованості за тілом кредиту та 11971,78 грн. – заборгованості за відсотками. 
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі при вищевикладених обставинах,
- Банк має право компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 понесених ним документально підтверджених судових витрат, пов`язаних зі розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5255,00 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений Банком за подачу позову до суду першої інстанції, 2102,00 грн. (т.с. 1 а.с. 54) + судовий збір, сплачений Банком за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду, 3153,00 грн. (т.с. 2 а.с. 22));
- і , навпаки, відповідач не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у тому числі у вигляді будь-якого розміру судового збору та будь-якого розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2020 року у цій справі скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 17.04.2008 року станом на 15.07.2020 року у розмірі у розмірі 45721,16 грн., яка складається з: 33749,38 грн. – заборгованості за тілом кредиту та 11971,78 грн. – заборгованості за відсотками. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5255,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 07.04.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.