Номер провадження: 22-ц/813/3055/21 
Номер справи місцевого суду: 522/13050/18
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Абухіна Р.Д., у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У липні 2018 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно заявлений до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
У обґрунтування свого позову зазначило, що 04 жовтня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір на суму 282 552,00 грн. зі сплатою 16% річних строком дії до 01 жовтня 2027 року, який було надано шляхом безготівкового перерахування на рахунок ФФБ ПАТ «Севастопольстрой». Того ж дня між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно, який зареєстрований за №1590, предметом якого є забезпечення вимог позивача які випливають із вищезазначеного кредитного договору. Відповідно до п.2.1 предметом іпотеки є майнові права на квартиру АДРЕСА_3 яка є об`єктом інвестування у відповідності до договору № ФФС/А-6-81 від 03 жовтня 2012 року про участь в Фонді фінансування будівництва виду А по програмі будівництва багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Також 04 жовтня 2012 року між позивачем, відповідачем та Севастопольським Регіональним управлінням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» в особі директора Ситової Ю.Б., діючої на підставі Положення укладено тристоронній договір №26 про надання часткової компенсації процентів від 04 жовтня 2012 року. Банк звої зобов`язання щодо надання кредитних коштів позичальнику виконав у повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 18 квітня 2019 року склала 306 824, 58 грн. 
Тому, на підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 306 824, 58 грн. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що пункт 14.2 ст. 14 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» свідчить не про відсутність у відповідача обов`язку з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредиту на час тимчасової окупації, а про встановлене законом відстрочення виконання відповідних зобов`язань упродовж строку тимчасової окупації території Автономної республіки Крим (мораторій). 
У своєму відзиві ОСОБА_1 зазначив, що він та його дружина ОСОБА_2 є діючими військовослужбовцями Збройних Сил України. Після окупації території АР Крим продовжили військову службу на материковій частині України, відповідно втратили можливість користуватися придбаною в іпотеку квартирою у м. Севастополь. Відповідачі зареєстровані в органах соціального захисту м. Одеси як внутрішньо переміщені особи. Відповідач зазначив, що під час перебування на військовій службі з початку особливого періоду - 17 березня 2014 року йому не мають нараховуватися штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, а також проценти за користування кредитом.
Крім того, відповідно до кредитного договору 13% з 16% за користування кредитними коштами компенсується за рахунок Держави через Фонд. 
В судове засідання, призначене на 21 квітня 2021 року, з`явилися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник ПАТ АБ «Укргазбанк» не з`явився про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 251-254).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04 жовтня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 175/2012 на суму 282 552,75 грн. зі сплатою 16% річних строком дії до 01 жовтня 2027 року, який було надано шляхом безготівкового перерахування на рахунок ФФБ ПАТ «Севастопольстрой».
04 жовтня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно, який зареєстрований за №1590, предметом якого є забезпечення вимог позивача які випливають із вищезазначеного кредитного договору.
Відповідно до п.2.1 предметом іпотеки є майнові права на квартиру АДРЕСА_3 яка є об`єктом інвестування у відповідності до договору № ФФС/А-6-81 від 03 жовтня 2012 року про участь в Фонді фінансування будівництва виду А по програмі будівництва багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком, позичальником та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1 від 04 жовтня 2012 року.
Також, 04 жовтня 2012 року між позивачем, відповідачем та Севастопольським Регіональним управлінням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» в особі директора Ситової Ю.Б., діючої на підставі Положення укладено тристоронній договір №26 про надання часткової компенсації процентів від 04 жовтня 2012 року.
Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 30 січня 2018 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 306 824,58 грн.
Відмовляючи у задоволені позову ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що впродовж строку тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим ОСОБА_1 звільнений від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих процентів. У зв`язку з відсутністю вказаного обов`язку немає правових підстав і для стягнення з позичальника пені як цивільно-правової відповідальності боржника у разі порушення зобов`язання.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідований іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечне кредитування - правовідносини, що виникають з приводу набуття права вимоги іпотечного боргу за правочинами та іншими документами, іпотечний борг - основне зобов`язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою.
Предметом кредитного договору №175/2012 від 04 жовтня 2012 року було фінансування об`єкта будівництва відповідно до умов договору про участь в ФФБ № ФФС/А-6-81 від 03 жовтня 2012 року сам договір містить положення про забезпечення кредиту шляхом укладення договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно без оформлення застави відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належні йому майнові права, а в подальшому право на квартиру.
На період укладання вищезазначених договорів, відповідач перебував на військовій службі у Збройних силах України з 1993 року.
З 20 лютого 2014 року територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя є тимчасово окупованою, відповідно до статті 1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VI «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». 
Після окупації Автономної Республіки Крим, відповідач, перебуваючи на військовій службі у Збройних Силах України продовжив службу на материковій частині України та перебуває на обліку в органах соціального захисту як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території.
Довідкою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення від 31 травня 2017 року № 5261 підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , однак він взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, місцем його фактичного проживання є: АДРЕСА_4 (а.с. 108).
У статті 14.2 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» передбачено, що упродовж строку тимчасової окупації внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора. Норми цього пункту не поширюються на нерухоме житлове майно, загальна площа якого перевищує показники, встановлення ст. 265 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, а також проценти за користування кредитом. Особливий період наступив 17 березня 2014 року відповідно до рішення про часткову мобілізацію, оголошеного Указом президента від 17 березня 2014 року №303/2014 затвердженого Законом України «Про оборону України».
Тобто за законом під час перебування відповідача на військовій службі з початку особливого періоду - 17 березня 2014 року не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, а також проценти за користування кредитом.
Відповідно до Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджений постановою КМУ від 25 квітня 2012 року № 343 відповідно до якого Фонд від імені держави відшкодовує частину процентів за кредитним договором в порядку та на умовах визначених Кредитним договором від 04 жовтня 2012 року № 175/2012.
Пунктом 1.2.4 Договору №26 розмір процентів за користування кредитом - 16% річних, проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником згідно умов Кредитного договору та з урахуванням умов цього Договору, зокрема але не виключно, за рахунок власних коштів у розмірі 3% річних за рахунок часткової компенсації процентів, внесених Фондом бюджетних коштів згідно умов Договору про надання часткової компенсації у розмірі 13%.
За умов п.2.5 Договору №26 Компенсації підлягають належні до сплати позичальником банку проценти за користування кредитом, сума часткової компенсації процентів щомісячно не пізніше 25 числа місяця в якому позичальником має бути здійснено черговий платіж за кредитним договором вноситься одержувачем на спеціальний поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ АБ «Укргазбанк» на який позичальником вноситься черговий платіж за кредитним договором. Фонд зобов`язаний своєчасно здійснювати внесення коштів часткової компенсації процентів за відповідний період на спеціальний поточний рахунок позичальника. 
Виходячи з пунктів даного договору 13% з 16% за користування кредитними коштами компенсуються за рахунок Держави через Фонд. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки в даному випадку відповідач підпадає під дію Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України».
Доводи апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» про те, законом встановлено відстрочення виконання зобов`язань відповідача упродовж строку тимчасової окупації території Автономної республіки Крим (мораторій), що не свідчить про відсутність у відповідача обов`язку з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредиту на час тимчасової окупації, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідач набув статусу внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим, останній упродовж строку тимчасової окупації внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована, відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 22 квітня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда