КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа № 752/5594/20                                            Головуючий 1 інстанція - Чередніченко Н.П   
Провадження № 22-ц/824/2591/2021                       Доповідач 2 інстанція    - Суханова  Є.М.

 
                                                      П О С Т А Н О В А
                                                       іменем     України
 
17 березня 2021  року                                                                 м.Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:                Суханової Є.М.,
            суддів:                                      Мостової  Г.І., Гуля В.В.,
            за участю секретаря:            Карпенка В.Р.
 
    розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,- 
 
                                                              ВСТАНОВИЛА:
                  
В  березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до відповідача АТ «Банк Форвард», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., - про визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню.
Свої вимоги мотивував тим, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60793786 з примусового виконання виконавчого напису № 7476 від 21.11.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 33218,75 грн.
 Вказує,  що ані від банку, ані від приватного нотаріуса не отримував жодних вимог про повернення боргу, документи, які свідчать про заборгованість позивача відсутні, а тому нотаріус не мав достатніх належних правових підстав для вчинення зазначеного виконавчого напису. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню з нього не відповідає дійсності, та не є безспірною, у зв`язку з чим, позивач вважає, що під час вчинення виконавчого напису не було дотримано вимог закону, чим порушені його права, а відтак наявні підстави для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Рішенням  Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2020  року  у задоволені позову  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню -  відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції  позивач ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається  на  те,  що  будь-яких клопотань про витребування документів, на підставі яких, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, до суду першої інстанції не надходило, а тому суд першої інстанції об`єктивно був позбавлений можливості перевірити, викладені в позові доводи та обґрунтування.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції посилаючись на норми Закону України «Про нотаріат» послався і на законодавство, згідно якого не визначений перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості.
Просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2020року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.
         Заслухавши доповідь судді-доповідача,  перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
         Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
        За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
   Судом першої  та апеляційної інстанції було встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. знаходиться виконавче провадження № 60793786 з примусового виконання виконавчого напису № 7476 від 21.11.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Незнайком Є.В. про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості розмірі 33218,75 грн.
Також, в обгрунтування позовних вимог позивач, зазначає про те, що не отримував жодних вимог від банку про повернення боргу, та приватний нотаріус, не перевіривши належним чином безспірність заборгованості, вчинив виконавчий напис із порушенням вимог закону, порушивши його права.
Відмовляючи в задоволення позову  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що при вчинені виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, позивач не довів та не надав належні та допустимі докази порушення норм законодавства щодо вчинення нотаріального напису, обґрунтованості зазначеного порушення.
З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).
Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.
Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З матеріалів вбачається, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. перебуває виконавче провадження № 60793786 з примусового виконання виконавчого напису вчиненого 21.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В., реєстровий номер 7476, яким звернути стягнення із позивача на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість в розмірі 33218,75 грн.( а.с  5-6).
В ході розгляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів, бере до уваги те, що позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в тому числі і з підстав його вчинення у відсутності обов`язкових документів, передбачених законом, не надав суду ані копію спірного виконавчого напису, ані відповідних доказів на підтвердження викладених в позові, обставин.
Окрім того, будь-яких клопотань про витребування необхідних доказів на підтвердження позовних вимог, позивачем  ані при пред'явленні позову, ані при апеляційному  провадженні, заявлено не було.
Натомість, обмежившись лише твердженнями про незаконність спірного виконавчого напису, та долучивши до позову постанову приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника - позивача у справі.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Колегія суддів, не бере до уваги посилання апелянта, щодо тіє обставини, що жодних вимог від банку не отримував, та заборгованість перед банком є спірною, однак, доказів наведеним твердженням, зокрема, відповідних звернень позивача до банку, матеріали справи не містять, як і не містять звернень позивача до банку та/або приватного нотаріуса після отримання інформації про відкрите виконавче провадження, як про це зазначено в позові.
Оскільки, в ході розгляду справи в судді апеляційної інстанції, було встановлено, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису АТ «Банк Форвард» нотаріусом здійснена перевірка наявності певних умов, за яких може бути вчинена зазначена нотаріальна дія, а також перевірено всі пред`явлені для вчинення виконавчого напису документи, а тому, колегія суддів вважає, що  обґрунтованим є висновок про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 25.02.2020 року вказана відповідачем заборгованість є безспірною, враховуючи, що позивач не надав до суду доказів, про те, що в нього взагалі відсутній борг або зменшився його розмір.
Апелянтом, на думку колегії суддів, не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. 
Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом вказаних апелянтом обставин матеріалам справи не відповідають.
Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
                                                  ПОСТАНОВИЛА:
   Апеляційну скаргу    ОСОБА_1   залишити без задоволення.
           Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року залишити без змін. 
  Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

 
             Головуючий:                                        Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                  Г.І. Мостова   
                                        В.В. Гуль