Справа № 301/1867/14-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д., 
       з участю секретаря Микуляк Є.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду від 01 березня 2021 року (у складі судді Пітерських М.О.) за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження, -
ВСТАНОВИВ:
       ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» (надалі – Товариство) звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у лютому 2021 р. 
       Просило замінити сторону (стягувача) у виконавчому провадженні № 46195111 з примусового виконання виконавчого листа № 301/1867/14, виданого Іршавським районним судом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором усього в розмірі 516 477,06 грн. і 3 441 грн. у відшкодування судових витрат, із ПАТ КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника – Товариство.
       На обґрунтування заяви вказало, що рішенням Іршавського районного суду від 08 жовтня 2014 р. було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором усього в розмірі 516 477,06 грн. і 3441 грн. у відшкодування судових витрат.
       Станом на 28.01.2021 р. в Іршавському РВ ДВС відкрито виконавче провадження № 46195111 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором усього в розмірі 516 477,06 грн. Державним виконавцем вчиняються заходи примусового виконання судового рішення.
       Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 30.07.2020 р.право вимоги за кредитним договором №24201/03-2008 від 11.03.2008 р., який був укладений між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 , відступлено Товариству.
       Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
       Ухвалою Іршавського районного суду від 01 березня 2021 р. заяву задоволено: замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на стягувача – Товариство, по виконавчому провадженню №АСВП: 46195111 від 26.01.2015 р. із примусового виконання виконавчого листа, виданого 03.11.2014 р. Іршавським районним судом по цивільній справі №301/1867/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, згідно з заочним рішенням Іршавського районного суду від 08 жовтня 2014 р.
        ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу, прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви Товариства відмовити. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-апелянт не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи;
-задовольняючи заяву Товариства про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції не звернув уваги на п.4.2.7 Кредитного договору;
-на момент прийняття оскаржуваної постанови кредитний договір втратив свою чинність, оскільки був укладений до 11.03.2018 р.
       У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Товариство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до необґрунтованості доводів апеляційної скарги та законності оскаржуваної ухвали.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
       Суд виходив із обґрунтованості доводів заяви Товариства.
       Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинами справи та нормам матеріального закону, що регулюють спірні правовідносини.
       Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
       Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З        гідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
       Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
       За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
       Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
       Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
       У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
       Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
       Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
       Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
       Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
       Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
       За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".
       Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
       У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
       Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
       Із матеріалів справи видно, що 11 березня 2008 р. між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 25 900 євро (а.с.3-4).
       Заочним рішенням Іршавського районного суду від 08.10.2014 р. позов ПАТ КБ «Надра» було задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість по кредитному договору 24201/03-2008 від 11.03.2008 р. усього в розмірі 516 477,06 грн. і 3441 грн. у відшкодування судових витрат (а.с.33-34.
       03 листопада 2014 р. Іршавським районним судом було видано виконавчий лист на виконання указаного судового рішення (а.с.35).
       Із витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження видно, що виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості перебуває на виконанні в Іршавському РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), стан виконавчого провадження – відкрито 23.02.2018 р. (а.с.14).
       Із відповіді Іршавського РВ ДВС убачається, що в процесі виконання виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 516477,06 грн. боргу та 3441 грн. у відшкодування судових витрат було звернуто стягнення на пенсію боржника (а.с.42).
       30 липня 2020 р. між ПАТ КБ «Надра» та Товариством було укладено договір про відступлення прав вимоги, в т.ч. і за кредитним договором, який був укладений із ОСОБА_1 (а.с.5-6, 7-9).
       Набувши право вимоги, Товариство має усі законні права для звернення до суду із заявою про заміну сторони в справі, а тому висновок суду першої інстанції є цілком правильним, доводи апеляційної скарги його не спростовують і не заслуговують на увагу.
       Так, стосовно доводу апеляційної скарги про те, що апелянт не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, належить зауважити, що боржник повідомлявся про час і місце розгляду заяви, однак поштове відправлення повернулося до суду першої інстанції із відміткою «адресат відмовився» (а.с.40).
       Боржник у апеляційній скарзі вказує, що задовольняючи заяву Товариства про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції не звернув уваги на п. 4.2.7 Кредитного договору, однак посилання на вказаний пункт кредитного договору є недоречним.
       Відповідно до п. 4.2.7 кредитного договору Банк має права залучати до співпраці в рамках кредитної програми, згідно з якою кредитується позичальник, третіх осіб. При цьому, позичальник дає згоду на те, що інформація, що стосується позичальника та цього договору (включаючи інформацію надану позичальником Банку в зв`язку з укладенням цього Договору) стане відомою цим третім особам для конфіденційного використання (в тому числі і зв`язку з надання послуг, обробкою даних, статистичною звітністю та управлінням ризиками, а також для підготовки та направлення позичальнику комерційних пропозицій). Крім цього, Банк має право надавати інформацію про позичальника та його заборгованість згідно цього договору в будь-які бюро кредитних історій, учасником яких є Банк. Надання такої інформації на підставі цього договору вважається здійсненим за згодою позичальника.
       Отже, вказаний пункт кредитного договору не має жодного відношення до заміни сторони її правонаступником.
       Довід апеляційної скарги про те, що на момент прийняття оскаржуваної постанови кредитний договір втратив свою чинність, оскільки був укладений до 11.03.2018 р., не заслуговує на увагу, так як зобов`язання за кредитним договором діють до його повного виконання. Жодного правового значення питання закінчення дії кредитного договору до заміни сторони в справі її правонаступником не має.
       Тобто, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
       Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.                                                                                 2.Ухвалу Іршавського районного суду від 01 березня 2021 року залишити без змін.                                                                                 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 14 травня 2021 р.
Судді: