ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 травня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №582/1101/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/678/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,
сторони: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солошенко Людмили Євгенівни
на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 15 лютого 2021 року, ухваленого у складі судді Жмурченка В.Д., в приміщенні Недригайлівського районного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 25 лютого 2021 року, 

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Цюпку Олександра Віталійовича звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.
Свої вимоги мотивує тим, що він та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що з часу народження дочки сторони проживали разом, але на початку 2017 року стосунки між ними погіршилися та з березня 2017 року сторони проживають окремо.
Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 30 серпня 2017 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 31 січня 2018 року було затверджено мирову угоду між сторонами та визначено ОСОБА_1 систематичні побачення з дочкою.
Незважаючи на вказане судове рішення, ОСОБА_2 продовжує чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дочкою, її вихованні, можливості оздоровлювати її як на території України, так і за її межами.
Вважає, що такі дії ОСОБА_2 суперечать інтересам дитини та порушують її права.
Посилаючись на вказані обставини, просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.
Недригайлівський районний суд Сумської області рішенням від 15 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Солошенко Л.Є., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд в обґрунтування відмови у задоволенні позову послався на висновок служби у справах дітей Недригайлівської районної ради, проте у ньому не зазначені відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, лише результати голосування комісії, та він не затверджений рішенням ради.
Вказує, що наявність актів державного виконавця Недригайлівського ВДВС, на які послався суд, свідчить про невиконання відповідачкою ухвали Недригайлівського районного суду Сумської області від 31 січня 2018 року та є підтвердженням перешкоджання позивачу у побаченнях з дитиною, прийняття участі у її вихованні.
Звертає увагу на те, що позивач неодноразово звертався до органу опіки та відділу Недригайлівської поліції із заявами з приводу перешкоджання відповідачкою батькові у виконанні його батьківських обов`язків, але судом не витребувано від вказаних органів відповідні докази, у зв`язку з чим просить дослідити їх у судовому засіданні.
Вказує, що відповідачкою не надано належних доказів на підтвердження розміру витрат понесених нею на професійну правничу допомогу. 
       Від представника ОСОБА_2 - адвоката Селяніної Ю.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення правильно визначив характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав оцінку доказам.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника адвоката Солошенко Л.Є., які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідачку та її представника адвоката Селяніну Ю.О., які заперечують проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що з лютого 2012 року до травня 2017 року сторони по справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а. с. 10-14).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).
Після припинення сімейних відносин дитина залишилась проживати разом із матір`ю.
Недригайлівський районний суд Сумської області рішенням від 30 серпня 2017 визначив місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_2 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10-14).
Недригайлівський районний суд Сумської області ухвалою від 31 січня 2018 року затвердив мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та визначив ОСОБА_1 систематичні побачення з дочкою, ОСОБА_4 , щотижня з 10 год 00 хв. суботи по 10 год 00 хв. неділі з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька та протягом літа сумарно тридцять календарних днів з можливістю оздоровлення дитини поза межами місць проживання батьків та дитини (а. с. 15-17).
27 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника служби у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації про необхідність повернути дитину матері, оскільки йому не відомо місце перебування ОСОБА_2 (а. с. 21).
Судом встановлено, що з 04 вересня 2020 року і до кінця жовтня 2020 року ОСОБА_2 перебувала на у м. Київ, у зв`язку з вагітністю та пологами отримувала необхідну медичну допомогу, малолітня дочка ОСОБА_3 також знаходилася з нею у м. Києві (а. с. 20, 24, 86, 87, 112).
22 вересня 2020 року старшим державним виконавцем Глущенком С.А. на підставі виконавчого листа №582/1644/17, виданого 18 вересня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63097783 про визначення ОСОБА_1 систематичних побачень з донькою, ОСОБА_4 , щотижня з 10 год 00 хв. суботи по 10 год. 00 хв. неділі з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька та протягом літа сумарно тридцять календарних днів з можливістю оздоровлення дитини поза межами місць проживання батьків та дитини (а. с. 25).
03 жовтня 2020 року старшим державним виконавцем Глущенком С.А. у межах виконавчого провадження № 63097783 складено акт про те, що за місцем виконання рішення суду ОСОБА_2 відсутня.
31 жовтня 2020 року старшим державним виконавцем Глущенком С.А. у межах виконавчого провадження № 63097783 складено акт про те, що ОСОБА_2 відмовляється надати дочку батькові у зв`язку з хворобою дитини (а. с. 31).
Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_5 від 05.11.20 року, ОСОБА_3 хворіла на легку форму стоматиту з 29 жовтня 2020 року по 03 листопада 2020 року (а. с. 90).
07 листопада 2020 року старшим державним виконавцем Глущенком С.А. у межах виконавчого провадження № 63097783 складено акт про виконання ОСОБА_2 рішення суду, оскільки вона передала дитину батьку та 13 листопада 2020 року винесено постанову про закінчення даного виконавчого провадження (а. с. 88-89).
Згідно довідки психолога Центру психологічного консультування та психотерапії «Відродження», яка складена на основі психологічних тестів вбачається, що дитина емоційно прив`язана до матері (а. с. 95).
З висновку практичного психолога ОСОБА_6 вбачається, що у малолітньої ОСОБА_3 нерівне відношення до рідних. По шкалі прихильності батько ОСОБА_1 набрав більше балів, ніж мама ОСОБА_2 . Однак, дитина в однаковій мірі потребує спілкування як з мамою, так і з батьком. ОСОБА_4 бажає щоб тато з мамою проживали разом, щоб всі жили дружно, щоб всі були щасливі (а. с. 133-136).
Відповідно до довідки Коровинської ЗОШ І-ІІІ ступенів №30 від 07 грудня 2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 3 класу. До школи дитину привозить і забирає мама, яка також постійно цікавиться навчанням дочки, відвідує батьківські збори, шкільні та класні заходи (а. с. 93).
У висновку служби у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації № 01-20/207 від 01 грудня 2020 року зазначено про те, що врахувавши думку членів комісії за результатами голосування, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 68-69).
ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 проживає у належному їй на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 , має постійне місце роботи в ТОВ «Агрофірма «Довіра 2008», де отримує заробітну плату, позитивно характеризується за місцем роботи, відповідальна, користується авторитетом у колег по роботі (а. с. 91, 92, 94).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи вік малолітньої ОСОБА_3 , її стать, на даний час проживання малолітньої доньки з матір`ю, з якою дитина проживає з самого народження, буде відповідати найвищим інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному, так і фізичному.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. 
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в справах про визначення місця проживання дітей, основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При цьому, ЄСПЛ в рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміна місця проживання дитини не буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки малолітня дочка сторін з народження проживає з матір`ю, яка належним чином виконує свої обов`язки з виховання, має належні умови для проживання, розвитку дитини, піклується про її здоров`я.
ОСОБА_1 , не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту навмисного ухилення відповідачкою від виконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини. Також позивачем не доведено, що проживання дитини разом з ним відповідає інтересам малолітньої дитини в більшому ступеню, ніж проживання разом з матір`ю. 
Посилання апелянта на те, що суд безпідставно прийняв до уваги в якості доказу висновок служби у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації від 01 грудня 2020 року №01-20/207, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновок надавався щодо визначення місця проживання малолітньої дочки разом з матір`ю, є обґрунтованим та відповідає найвищим інтересам дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що акти державного виконавця є підтвердженням того, що відповідачкою чинилися ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дочкою не заслуговують на увагу та спростовується матеріалами справи, оскільки позивач був обізнаний про перебування дочки разом з ОСОБА_2 у м. Києві, у зв`язку із перебуванням останньої під медичним наглядом, що пов`язаний з вагітністю та пологами з 04 вересня 2020 року до кінця жовтня 2020 року. Під час перебування з матір`ю у м. Києві дитина навчалася дистанційно. Про перебування дитини разом з нею у м. Києві відповідачка повідомила Службу у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації, що підтверджується відповіддю Служби у справах дітей на ім`я позивача (а. с. 211). Крім того, 31 жовтня 2020 року державним виконавцем було складено акт про те, що ОСОБА_2 відмовлялася надати дочку позивачу у зв`язку з хворобою дитини, яка згодом була підтверджена довідкою лікаря від 05.11.2020 року. 07 листопада 2020 року старшим державним виконавцем Глущенком С.А. у межах виконавчого провадження № 63097783 складено акт про виконання ОСОБА_2 рішення суду, оскільки вона передала дитину батьку та 13 листопада 2020 року винесено постанову про закінчення даного виконавчого провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач також пояснив, що на даний час рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини виконується, але він хотів би більше часу спілкуватися з донькою. Проте вказане питання позивач має можливість вирішити в порядку визначення іншого способу участі у вихованні дитини. 
Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно перевірив обставини справи, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про зміну місця проживання дитини. 
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання послуг адвоката, обсяг наданих адвокатом послуг та їх вартість, а копії квитанції до прибуткового ордеру підтверджують сплату ОСОБА_7 адвокату суми 7000 грн. Допущена адвокатом описка в додатковій угоді щодо дати договору про надання правової допомоги не є підставою для відмови у відшкодуванні фактично понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарг задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солошенко Людмили Євгенівни залишити без задоволення.
Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 15 лютого 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 травня 2021 року.

Головуючий:                                                 Т.А. Левченко 

Судді :                                                         О.І. Собина
                        
С.С. Ткачук