Номер провадження: 22-ц/813/5491/21 
Номер справи місцевого суду: 947/12548/20
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючої – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участі секретаря – Бєляєвої О.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року про відмову у прийнятті позовної заяви третьої особи (одноособово суддя Куриленко О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,
           
ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
19.05.2020 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача 397 050 гривень основного боргу, 35 114 гривень 3% річних та 87 677,46 гривень інфляційних втрат, а разом - 519 841,46 гривень.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 
24.06.2020 представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 23 500 євро, еквівалент 707 883, 45 гривень.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучена ОСОБА_1 
01.12.2020 року третя особа ОСОБА_1 , як третя особа, заявила самостійні вимоги на предмет спору, а саме, про визнання за нею права власності на автомобіль MERSEDES-BENZ, моделі CLS 350, 2007 року випуску з тих підстав, що спір щодо стягнення грошових коштів виник через те, що відчуження вказаного автомобіля відповідачем відбулось без попереднього погодження із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 отримав кошти, які не передав.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07.12.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті до спільного розгляду позовної заяви третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль MERSEDES-BENZ, моделі CLS 350, 2007 року випуску.
Третя особа ОСОБА_1 не погодилась із ухвалою суду від 07.12.2020 року і в особі представника подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви.
Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:
Ухвалою суду від 04.11.2020 р. ОСОБА_1 залучено як третю особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 за первісним позовом. ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору про визнання за нею права власності на автомобіль MERCEDES-BENZ, моделі CLS 350, 2007 року випуску.
Підставою для повернення позовної заяви ОСОБА_1 суд зазначив, що вимоги ОСОБА_1 не стосуються предмету спору ні за первісним, ні за зустрічним позовами.
Об`єкт спору у первісному позові та позові третьої особи є однаковим. Позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 стверджує, що є колишнім власником автомобіля MERCEDES-BENZ CLS 350, 2007 р оку випуску, з приводу реалізації якого у суді виник спір. ОСОБА_2 вважає, що автомобіль незаконно, без її згоди, вибув з її власності. Вказаний автомобіль в травні 2017 року за договором придбала ОСОБА_1 . Автомобіль був зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області про що, ОСОБА_1 , як новому власнику видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. З викладених обставин вбачається, що ОСОБА_1 на законних підставах отримала у власність автомобіль MERCEDES-BENZ CLS 350, 2007 року випуску та зареєструвала його у компетентному органі владі. Договір купівлі-продажу за яким ОСОБА_4 є покупцем, недійсним/неукладеним не визнавався, а тому спірний автомобіль є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , право власності на який підлягає охороні. Отже, лише їй належать право володіння, користування та розпорядження на об`єкт спірних правовідносин - MERCEDES-BENZ CLS 350, 2007 року випуску, на який зокрема, претендує первісний позивачка ОСОБА_2 .
Первісний позов та позов третьої особи є взаємопов`язаними. На переконання ОСОБА_1 , метою подання позову первісним позивачем ОСОБА_2 до ОСОБА_3 є встановлення факту штучної заборгованості перед ОСОБА_2 і створення підґрунтя для подальшого витребування автомобіля із власності ОСОБА_1 . Основним мотивом для подання позову третьої особи стало недопущення створення штучних підстав (наприклад, вставлення судовим рішенням факту боргу тощо) для подальшого витребування автомобіля у неї, як у законного власника такого автомобіля. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору є тісно взаємопов`язаний із первісним позовом ОСОБА_2 , стосується власності на одне й теж саме майно - автомобіль MERCEDES-BENZ CLS 350, 2007 року випуску. Позов третьої особи та первісний позов виникають з одних правовідносин. Первісний позивач ОСОБА_2 в своєму позові вказала, що вона видала довіреність відповідачу за первісним позовом ОСОБА_3 на здійснення широкого кола повноважень, що включало і повноваження на розпорядження майном ОСОБА_2 ОСОБА_3 , в свою чергу, діючи на власний розсуд, без попереднього погодження із позивачкою, 17.05.2017 року здійснив реалізацію спільного автомобіля MERCEDES-BENZ CLS 350, 2007 року випуску на користь апелянта ОСОБА_1 . Отже, як первісний позов, так і позов третьої особи виникають з одних правовідносин щодо купівлі-продажу спірного автомобіля. Розгляд позову ОСОБА_1 не пов`язаний зі встановленням нових обставин справи чи залученням нових учасників спору, тому не може стати на заваді швидкому та безперешкодному розгляду даної справи.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів» (DIYA 97 у. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK у. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
Позивачка ОСОБА_5 і відповідач ОСОБА_3 не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у прийнятті позовної заяви третьої особи і повертаючи їй позову заяву виходив з того, що позовні вимоги третьої особи не стосуються предмету спору (а.с.173,174).
Колегія суддів погоджується з висновками суду зважаючи на наступне.
Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін (ст. 52 ч.1 ЦПК України).
Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, характеризується такими ознаками: вступають у процес, що розпочався; вступають у процес до закінчення судового розгляду; є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин; вступають у процес добровільно та з власної ініціативи; втручаються у спір між сторонами, що вже виник; їх інтереси суперечать, як правило, інтересам обох сторін; заявляють самостійні вимоги на предмет спору (можуть претендувати на весь предмет чи на його частину); відстоюють у процесі свої інтереси, а відтак, їхня юридична заінтересованість носить особистий характер; матеріально-правовий інтерес третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору полягає у тому, що рішення, яке буде винесено судом у справі, може порушити права та інтереси третьої особи; процесуально-правовий інтерес третьої особи полягає у недопущенні ухвалення судом невигідного для себе рішення; вступають у справу, пред`явивши позов до однієї або до обох сторін.
Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. Предметом позову є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Предметом позову є позовні вимоги. Об`єктом цивільних правовідносин є матеріальні і нематеріальні блага, з приводу яких виникають цивільні правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору ОСОБА_2 до ОСОБА_3 є стягнення 397 050 гривень основного боргу, 35 114 гривень 3% річних та 87 677,46 гривень інфляційних втрат, а разом 519 841,46 гривень, тобто предметом спору є стягнення грошових коштів. Предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_3 є вимоги до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 23 500 євро, еквівалент 707 883, 45 гривень.
Предметом спору ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявила самостійні вимоги є визнання за нею права власності на автомобіль MERSEDES-BENZ, моделі CLS 350, 2007 року випуску.
Отже предмет первісного спору ОСОБА_2 (стягнення грошових коштів), зустрічного позову ОСОБА_3 (стягнення грошових коштів) і предмет спору третьої особи ОСОБА_1 (визнання права власності на автомобіль) є різними.
Позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Відтак вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові (п.п.5.25, 5.25 постанови Великої Палати Верховного суду від 13.03.2019 року по справі №916/3245/17 і постанови Великої Палати Верховного суду від 12.06.2019 року по справі №916/542/18).
Зважаючи на те, що предметом спору за первісним і зустрічним позовом є грошові кошти, а предметом спору третьої особи є визнання права власності на автомобіль, тобто предмети спору за первісним і зустрічним позовами відрізняються від предмету спору третьої особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову третій особі у прийнятті позовної заяви, роз`яснивши право на звернення із самостійними вимогами.
Доводи представника ОСОБА_1 у скарзі, що: предмет спору у первісному позові та позові третьої особи є однаковим; позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 стверджує, що є колишнім власником автомобіля MERCEDES-BENZ CLS 350, 2007 року випуску, з приводу реалізації якого у суді виник спір і вважає, що автомобіль незаконно, без її згоди, вибув з її власності; автомобіль у травні 2017 року за договором придбала ОСОБА_1 , автомобіль зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області і видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; договір купівлі-продажу за яким ОСОБА_4 є покупцем, недійсним/неукладеним не визнавався, а тому спірний автомобіль є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , право власності на який підлягає охороні; первісний позов та позов третьої особи є взаємопов`язаними і метою подання позову первісним позивачем ОСОБА_2 до ОСОБА_3 є встановлення факту штучної заборгованості перед ОСОБА_2 , створення підґрунтя для подальшого витребування автомобіля із власності ОСОБА_1 , - до уваги не приймаються. 
Як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. При цьому, задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, робить неможливим задоволення вимог позивача щодо цього предмету спору.
Предметом спору за позовом ОСОБА_2 є стягнення грошових коштів, предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_3 є також стягнення грошових коштів, разом з тим, предметом спору ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявила самостійні вимоги є визнання за нею права власності на автомобіль MERSEDES-BENZ, моделі CLS 350, 2007 року випуску.
Тобто предмет спору третьої особи відрізняється від предмету спору за первісним та зустрічним позовами, а тому відсутні підстави для прийняття позову третьої особи для розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 і за зустрічним позовом ОСОБА_3 .
Можлива мета подання позовів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виходить за межі з`ясування фактичних обставин справи і не має правового значення для вирішення процесуального питання щодо прийняття позову третьої особи.
Щодо сповіщення осіб, які беруть участь у справі на 13.05.2021 року.
Представник позивачки ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_1 і її представник, згідно повідомлень Укрпошти від 17.04.2021 року, 19.04.2021 року та 20.04.2021 року: «відсутні за вказаною адресою» (а.с.228-233), відповідач ОСОБА_3 отримав судову повістку 17.04.2021 року (а.с.227).
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ст. 128 ч.5 п.п.3,4 ЦПК України).
Учасники справи зобов`язані, у тому числі,сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (ст. 43 ч.2 п.2 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.  Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства (ст. 44 ч.ч.1,2 ЦПК України).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст. 3 ЦПК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року по справі № 337/474/14-ц).
Виходячи з вимог п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, позивачка ОСОБА_2 в особі представника і третя особа ОСОБА_1 особисто і в особі представника вважаються такими, що повідомлені 17.04.2021 року, 19.04.2021 року та 20.04.2021 року про розгляд справи в суді апеляційної інстанції 13.05.2021 року.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви третьої особи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу залишає без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
СУДОВІ ВИТРАТИ
З огляду на те, що колегія суддів залишає апеляційну скаргу третьої особи без задоволення, а судове рішення без змін, ОСОБА_1 не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА 
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА: 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року про відмову у прийнятті позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови суду. 
Повний текст постанови суду складено 04.06.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська 

                                                        Г.Я. Колесніков